Myslím to vážně! Příště už to schytáš ty.
Zachovejte klid.
- Jen ji chceme zachránit. - Ztratila moc krve.
Tady nic nenaděláme. Musí do nemocnice.
- Opravdu. - Když umře,
do smrti si to budete vyčítat.
Nechte nás ji odvézt.
- Prosím. - Ramóne.
Ramóne.
Tati, nechoď k ní.
Nechcete přece shnít ve vězení.
Netušíte, jaké to tam je.
Kázání si nech, špekoune.
Venku je hromada lidí.
Mlč!
Mám uvnitř sestru a otce.
- Chci vědět, co se děje, kapitáne! - Na místa!
Umírá. Brzy jí selže srdce.
Musíme jednat!
Vidíte?
Prosím.
Ona za nic nemůže!
- Mlč! Okrádáme přece mýho tátu. - Co blbneš?
Co ty blbneš, vole?
Pojďte. Pomozte mi s ní, ano?
Jen mi pomůže, dobře?
Pojďte.
- Držte to takhle. Pevně, ano? - Takhle?
Ano.
Ne, ne.
Váš otec čeká venku.
Fakt?
Jste…
to nejdražší, co má.
Kecy. Vůbec ho neznáš.
Je to hajzl.
Nezkoušej mě oblbnout.
Co sakra blbneš?
- Ne, Ramóne! - Pusť ji!
Střelba!
Odhoď zbraň!
Hned! Odhoď zbraň!
Marigaby? Doktorko?
- Žiješ? - Najdi tátu!
- Kde je? - Tamhle!
Ramóne? Tati, není ti nic?
Co se stalo?
- Zvládám, pomoz sestře. - Jo?
- Ano. - Fajn.
Střela vyšla ven. Bude to dobré.
Dýchejte.
Zlodějko.
Kam si myslíte, že jdete?
Blondýna je naše.
Nehrozí, byli jsme tu první. Jede s námi.
Marigaby, nech je.
- Nejsme supi. - Jako fakt?
Výborně. To jsou všichni?
- Ano. - Výborně, hajzlové.
Sráči jedni.
- Dobrý? - Jo.
- Tahejte. - Jo.
Ty háčky se brzo rozbijou, já to říkala.
Nedýchá.
Tlak 90 na 30, ztrácíme ji.
- Trendelenburgovu polohu. - Už se nedělá.
Ihned ji dej do Trendelenburgovy polohy!
Šlápni na to, brácho!
Rozkaz, Doktorko.
Rychleji už to nejde.
Ty vole.
Přežila.
- Ta z ochranky? - Jo!
- Ty vole! - Gratuluju.
PŮLNOČNÍ RODINA
INSPIROVÁNO DOKUMENTEM PŮLNOČNÍ RODINA
Ty jo!
Takhle jásají kvůli tobě?
Jo, ta projekce mi byla věnovaná.
Tohle celé má jeden pozitivní dopad. Uvědomila jsem si, že nejsem sama.
To vidím.
Víš co? Musíš si připadat jako dítě štěstěny.
- Máš přítelkyni, která tě zbožňuje. - To máš pravdu.
A ti herečtí kolegové jsou sympaťáci.
Navíc sis při zemětřesení našla kámošku.
Díky.
- Za co? - Za všechno.
Hvězdo moje.
A co ty?
Co?
No, nevím. Něco mi vyprávěj.
Ale ne o medicíně. Rozptyl mě nějak.
Tak jo, no…
O čem tak vyprávět?
Co tvůj milostný život?
No…
Vídám se s jedním doktorem z Ústřední nemocnice.
Bernieho nemyslím.
Tohohle jsem potkala, když jsme tam furt jezdili se sanitkou.
Začali jsme tajně randit, ale mám pocit, že je z toho jakási rutinní schovávaná.
Jako by se to nikam neposouvalo.
Ale co bys od toho vztahu chtěla?
Co bych chtěla?
Ty jo, tuhle otázku si asi vůbec nepokládám.
Jednak nemám vůbec čas
a je trochu děsivý myslet si, že víte, co chcete, ne?
Ukázala ti to?
- Jo. - Super, že?
Chci ten film vidět. Vypadá bezvadně.
- Díky. - Necháš zatemněno?
- Zas tě bolí hlava? - Ne.
Nezlehčuj to, lásko.
Poslední dobou ji ze světla a hluku bolívá hlava.
Ze všeho.
Já bych to nahlásila doktorovi, ale ona si nedá říct.
Prosím tě, beztak to nic není.
Beru hromadu prášků. Dám si aspirin a bude mi dobře.
Co si myslíš ty? Mám se vrátit do nemocnice?
To vůbec neříkej.
No vždyť na tebe spadl barák.
Ale víš, co je nejlepší lék?
- Tohle. - Láska.
Já tě vyléčím.
Trapko.
POSOUZENÍ STATIKY BUDOVY
Jak vysoký?
Dobrý den.
- Sraz u mě v kanceláři? - Ano.
Hned tam budu.
Zapomněl jsem v autě mobil.
Marigaby.
Nebuď taková. Promluvme si, prosím.
Chceš mi předhazovat další laskavost?
Jo, to bylo hnusný, já vím.
Ale neoplácej mi to stejnou mincí. Máš na víc.
Pořád ti volám. Promluvme si, prosím tě.
Určitě spolu něco mají.
- Je to hezounek, co? - A jakej!
- Takže María má aspoň dobrej vkus. - Výbornej.
Nechceš se tam k nim přidat? Třeba ji přemluvíš na rande.
Mluvím vážně.
Chceš randit oficiálně?
To můžeme.
Ať si dělají, co chtějí. Není to přece moje holka.
Ale no tak, líbí se ti.
Zabojuj o ni.
Co když se hádají?
Chápeš.
Mám hodinu. Probereme to pak.
Promysli si to a pak si promluvíme.
To jako vážně?
Netušil jsem, že Julito špatně vidí.
Nikdy si nestěžoval.
Jsem otec k ničemu.
Jsi pitomec.
Ale teď nás a svoje sourozence bude potřebovat.
Jenomže…
- Já vím, všichni se na mě zlobí. - Teď se ale bavme jen o Julitovi.
Asi se shodneme, že během našich směn
- by měl být u tebe. - Ano.
- A budeme v kontaktu. - Jo.
Taky se pokusím být milejší k…
Fakt se ti líbil jen proto, že je štíhlej?
Ramóne! Už zase?
Fakt s tím přestaň. Prosím tě.
Vím, že jsem se změnil.
Víš, jak jsem si to uvědomil? Nedávno mě puberťačka nazvala špekounem.
Ne. Fakt?
Bylo mi děsně.
Ale ještě horší bylo vidět se pak v zrcadle.
Měla pravdu, fakt jsem špekoun.
Ale vždycky jsi byl sympaťák.
Co je?
Kam to jdeme? Musím zpátky do restaurace.
Já vím, taky musím jít opravovat byt.
Takže?
Podívej.
Na té lavičce jsme se vždycky líbali, vzpomínáš?
Ne.
- Naše písnička! - Ne.
Já tušila, co přijde, když ses chtěl sejít zrovna tady.
Navrhoval jsi příměří. Tohle není příměří.
Tanec?
Ne. Ne, Ramóne, vážně ne.
Vážně, tohle není správné.
O nic nejde.
- No jistě. - Omlouvám se.
Zpíval jsi mi jedinkrát v životě, a to když jsi žádal o ruku.
A koukni, co všechno se muselo stát, aby tě to napadlo znovu.
- Promiň. - Ramóne.
- Promiň. - Vážně.
AXOLOTL
Co to vůbec je domov?
Zjevně to není jen místo a ani věci, které tam navěsíme na zdi, že ne?
Možná jsou to věci, kterými si naplníme život.
Nevím. Teď mluvím jako kniha.
Myslím, že bych mohla být zamilovaná.
Nesu silný kafe.
- Hraješ na kytaru? - Vůbec ne.
Patří mámě.
- Ne. - No fakt.
- Tak Gómezová hraje na kytaru? - Přísahám.
Hustý.
V dětství mi zpívala písničky Cecilie Toussaint.
- Znáš ji, ne? - Neznám.
Je to mexická Patti Smith.
Kdo že? Smith?
Ty neznáš ani Patti Smith?
- Ne. - Zatraceně.
Tady máš Cecilii Toussaint.
- Představím vás. Zpívá… - Předveď.
Mám ji rozladěnou, ale zní to takhle.
Dálnicí…
Vydrž.
Celou věčnost jedu touhle dálnicí…
- Stačilo. - To je tou kytarou, je rozladěná.
Jasný, v pohodě.
- Pizza! - Hned přijdu.
Budu čekat.
Vteřinku.
- Hej, ta je moje! - Kolik stála?
Chci ananasovou!
Zapomněli na omáčku.
Je dost připálená, ale k jíd…
A díkybohu můj podnik pomalu, ale jistě roste.
Jak by taky ne? Vaříš báječně.
Mimochodem…
Na.
Není to moc, ale aspoň něco.
Nedávám ti to z pocitu viny.
Ale protože chci, protože můžu
a protože teď mám z čeho dávat.
Mami.
Když jsi odešla,
bylo to kvůli kmotříkově sestřenici?
Vážně si myslíš, že jsem odešla, protože táta kouká po jiných?
Opravdu mě to tehdy ranilo.
Ale…
měla jsem svoje důvody.
- Velmi osobní. - Jaký?
No…
Žila jsem v neustálé úzkosti.
Věčně jsem se o vás bála.
Začala jsem se sama v sobě ztrácet.
Mami!
Marcus si vzal volno a šel na párty.
Můžu dneska jet já? Pomoct šéfovi?
- Ne. - Prosím!
Marigaby.
Dneska jsme na to sami.
A náš dům už zkontrolovali. Můžeme se vrátit do bytu.
Všichni.
Mami, zítra je sobota. To Marcus taky dělat nemůže.
Jenom cvičí na tu akci, nech ho.
Ale ani se nezeptal. Prostě mi to oznámil.
- Tak to dneska děti dělají. - O jakou akci jde?
Marcus a Cris soutěží v souboji raperů.
- To je super. - Neřekl ti to?
Ne.
Sendviče, zlatíčko. Na.
- Dík, mami. - Ahoj!
Tak pojď.
Pohyb.
- Asi jen zapomněl. - Nejspíš.
Zítra se všichni odstěhujeme.
Tak můžu dneska do sanitky?
- Ne! - Ne!
Hezky! Jen tak dál.
Dýdžeji, pusť mi to!
Teď to tady zboříme!
Jedem, jedem.
Proč bych si měl sednout, když nemám dopito?
Nech si sladký řeči, nebo tě umlčím, zlato.
Cítím se jak kořist, přitom jsem predátor.
Vyrážíme do ulic bez jistoty, že přežijem to.
Marcusi, ať z ní něco zbyde.
Takhle se zdraví kámoš?
- Promiň, kámo. Čau. - Ahoj.
- Čau. Chceš se předvést?
No jasně, jo.
Hej. Jdeš sám?
Jen tentokrát.
Ale kdo bude zítra naše eso? Kdo?
- Slibuju. - Tak běž.
Neslyším vás, lidi! Snad jste se pobavili.
Poděkování pro El Cuerva!
Jo! Pořádně, pořádně.
Bezva.
Do pusy a to všecko.
Hej, kazíte mi to!
Jestli jste píchali, prostě to řekni. Pochopím to.
Kdosi se tam hádá.
Tak jo, nebo ne, ty mrcho?
- Klid. - Tak mluv!
- Hej! Klídek! - Hej! Pusť ji!
- Nech mě! - Ty děvko! Kurvo zasraná.
- Přestaň. Nech mě být! - Svině!
- Pusť mě! - Co? Mám tě pustit?
- Polož to. - Jsi jenom děvka. Kurva.
- Chceš, abych se zabil? Jo? - Klid, chlape.
- Děsíš mě! Přestaň. - Jo? To jsi ještě nic neviděla, svině!
- Všichni na tebe serou, děvko! - Zmlkni!
- Klid. - Ty mě neser.
- Mám tě říznout? - Uklidni se a polož to!
Mám to položit, jo?
- To je dobrý, drž se u mě. - Juane!
- Je to jen holka. - Polib mi, parchante!
Hej!
- Marcusi! - Přestaň.
- Klídek! - Hajzle!
Hej!
- Nepřibližuj se, prosím. - Jen klid.
Všechno v pohodě.
Potřebuješ něco? Mám někomu zavolat?
Mluv se mnou.
Věřit druhým přináší jenom problémy.
Sliboval, že na mě bude hodnej.
Proč se vždycky všechno musí tak zesrat?
- Ale proč s tím hajzlem chodíš? - Slíbil, že mi pomůže zdrhnout z domu.
- Nepřibližuj se. - Jasně, jen klid.
Dobrý, vidíš? V pohodě.
Taky už nějakou dobu chci vypadnout.
Proč jsou lidi, co mě prý milujou, na mě hnusní?
Stojej za hovno.
Ale bude to dobrý.
Jen klid, vypadneme odsud. Pomůžu ti s tím, jo?
Cristino.
Minutku.
- Dobrý? - Jo.
- Ať jde pryč. - Jo. Je to dobrý, dej nám chvilku.
Pojď si někam promluvit.
Projdeme se. Budeš v pohodě.
Pojď, vypadneme odsud.
Dobrý?
Jo, pojďme.
Hej! Neskákej!
Ne!
Ne! Do prdele! Hajzl jeden!
S dovolením!
- Z cesty. - Dávej bacha!
Uhni! Jděte mi z cesty!
Ustupte, jsem záchranář!
Couvněte, prosím vás!
Uhněte! Všichni ustupte!
Couvněte, sakra! Estopasi, odveď je!
Tak jo, lidi! Ustupte!
Jmenuju se Marcus. Jsem záchranář, pomůžu ti.
Doktorko? Jsem na párty a jedna holka tady spadla…
Potřebuju tě tady!
Jde o 0-84, Doktorko!
Ve starý továrně. Čtvrť Colonia Obrera.
Ale přijeď rychle, prosím tě!
Crisis, pojď sem. Pojď.
Potřebuju pomoct.
Nesmí odpadnout. Mluv s ní, ať zůstane při vědomí.
- Potřebuju čepice. - Jsem tady.
Estopasi, pojď sem.
Sežeň mi dvě čepice, něco na přikrytí a mikinu, jo? Dělej.
Dej mi šátek.
Jsi silná, hrozně moc silná.
Crisis, pomoz mi.
Pevněji.
Cuervo, pojď sem a dřepni si. Vezmeš ji za rameno.
Druhou ruku sem, jasný?
Na můj povel ji otočíme. Na tři.
Musíme ji otočit.
- Raz… - Dva, tři.
Já vím, bolí to.
Jsi silná!
- Táhni s tím mobilem, proboha! - Neser, debile!
Drž mě.
Sakra, krvácí z ucha.
- Do hajzlu. Dej sem tu čepici. - Neusínej.
- Mluv s ní, nesmí odpadnout. - Zlatíčko, jsem u tebe.
Neusínej, zůstaň vzhůru. Drž se mě.
Drž se.
Potřebuju posvítit baterkou. Tady odsud sem, dobře?
No tak, holka. Vydrž, jo?
Tak jo. Raz, dva, tři.
Neusínej!
Musíme ji přikrýt!
Čímkoli!
To by šlo.
Do prdele, zůstaň s náma.
Doktorko? Nevím, co jsem udělal. Asi jsem ji špatně otočil.
- Má brýlový hematom. - Marcusi!
Musí zůstat vzhůru!
Hematom, krvácení, roztříštění lebky.
Neopouštěj nás, jo? Drž se!
Cris, Marigaby je tady. Jdi pro ni, jo?
- Ustupte, je tady sanitka! - Uvolněte cestu!
Tady!
Rychle!
Ona umírá!
Uhněte, z cesty!
- Tak co? - Koukni.
- Asi má roztříštěnou lebku a… - To bude dobrý.
- Dobře, jo. - Jo.
- Ségra. - Jen klid, brácho.
Jsi v pořádku, synku?
S dovolením.
- Tak. - Pozor.
- Opatrně. - Raz, dva, tři.
- Tak, jdeme. - Honem!
Tou rukou ne.
Sakra, tu teď neřeš. Možná jsem to posral.
Jak dlouho je mimo?
- Aspoň 15 minut. - Jasný.
Připrav mi věci na intubaci.
Tak co?
Už dýchá líp, ale pořád je na tom bídně.
Odvedla jsi skvělou práci, Crisis. Fakt.
- Mohla jsem udělat víc… - Ne.
Teď je o ni postaráno, brzy budeme v cíli a bude v pořádku.
Slibuju.
Vydrž, už jsme skoro tam, jsme skoro tam.
Šlápni na to, tati.
Ještě. Přidej.
Tak. Šetřím si, víš? Vezmu tě do Acapulca.
- Nebo možná do Ixtapy. - Ahoj.
Cris jsem posadila do taxíku.
Koukej, co mám.
- Nech toho, schovej to. - No jo.
Máš ho ocejchovanýho, co?
Jdeš, nebo ne?
Míří k tobě.
- Zmizíme. - Fajn.
Měj se, Rosito, a nezapomeň.
Pláž, ty a já, Copacabana.
Cancún, co jenom chceš.
- To ty na něj máš kecy, já ne… - To ty s ním chrápeš.
Nejste zachránci té dívky, co skočila?
Proč?
Vy jste ji zachránil?
- No, my oba. - Pojď, prosím tě.
- Jste hrdina. - Marcusi.
Počkej, chtějí příběh.
- Jsme hrdinové. - Počkám uvnitř.
Marigaby.
Vykopnou mě ze školy.
- Necháš mě v tom? - Přestaň.
- Změní názor. - Dobře.
Kdopak jste?
Marcus Tamayo, k vašim službám.
- Kde jste byl? - Kdy?
- Když k tomu došlo. - Jo, to mám taky z toho.
- Co jste dělal? Čím se živíte? - Zachraňuju životy.
- Co vás tam přivedlo? - Hudba, to je moje skutečná vášeň.
Ale taky musím z něčeho žít. Rád bych to dělal zadarmo, ale musím jíst.
Zachraňujeme životy. Lidi se octnou v potížích a zavolají nás.
- Marcusi! - Jo, ona je ještě lepší než já.
Ahoj.
Copak se stalo? Jsi hezčí než včera.
Dům nějak ztichl, že?
Díky Bohu.
Pojď ke mně.
Vím, že to pro tebe bylo náročné. Dík za všechno, cos pro moje děti udělal.
Vždycky tu jsou vítané.
I tvůj nejstarší, Ramón.
Svlékni si to.
Přijdeme pozdě.
- Kdo bude kázat? - To je mi jedno.
No jasně, necháš za sebe klidně kázat jen tak někoho?
Připravím se a vyrazíme.
Cákáš to všude, Julito.
Tak mě nemáš nutit malovat.
Soustřeď se.
To se podívejme.
Skvělý, vaše mistrovský dílo.
Zvlášť ta podlaha.
Fakt dechberoucí.
- Tak si to zkus sám. - Ne.
Hvězdy nemalujou.
Takže jsi hvězda?
Až dneska vyhrajeme, tak budeme.
Sleduj.
Viděls ty lajky?
- Vidíš, ne? - Klídek.
Mockrát díky, že jsi mě tu nechal.
Maličkost. Jsi tady vždycky vítaná.
- Díky moc. - Není zač.
Poslyš, ty naše hvězdo.
- Kam jdete? - Na soutěž.
Řekl jsi o tom mámě?
- Asi jsem zapomněl. - Naprav to.
Jenom popros, ať nebere kazatele.
- Jasně. - Potřebuju si sbalit věci.
- Musíme pro ně. - Jdeme.
- Příště maluješ ty. - Díky.
- Není zač. - Ať se daří.
Když mě Bůh zalil svou září,
byl jsem úplně sám.
Zubožený po dlouhém bloudění pouští.
A potom jsem se sám sobě postavil čelem.
Zúčtoval jsem se svou minulostí a nechal ji za sebou.
Protože když ji pustíte dál, jak se říká, jako by jí to u vás patřilo,
vaše minulost a staré způsoby si vás znovu zotročí.
Obrození, které nabízí Bůh, je opravdové.
Musíme ho přijímat jako svou minulost, přítomnost i budoucnost.
- Aleluja. Chvála Pánu! - Chvála Pánu.
To je dům rodičů?
Mámin. Táta žije ve Španělsku.
- A to jsou spolu, nebo se… - Nejsou.
Rozešli se. Předtím jsme bydleli ve Španělsku.
Po rozchodu se máma chtěla vrátit sem.
Nabídli jí pozici děkanky a…
nebylo co řešit.
Chtěla, abych jel s ní, ale nechtěl jsem to tam opustit.
- Chápeš? - A to se ti nestýskalo?
Proč jsem teď asi tady?
Jen si skočím pro učebnice, jo?
Poslyš, nechceš se mnou jít na vystoupení mýho bráchy a jeho holky?
- Marcus zpívá? - Skvěle rapuje.
- Fakt? - S přítelkyní.
- Je to souboj raperů. - To si nenechám ujít.
- Dej mi minutku. - Jasně.
- JAK JE TI? - JDE TO. HLAVA POŘÁD TROCHU BOLÍ.
ODPOČÍVEJ. PAK ZAVOLÁM.
- Zlato? - Čau.
Ráda tě vidím.
To je Marigaby?
- Jo. - Proč ji nepozveš dál?
- Hned zas jedeme. - Ne, zůstaňte na večeři.
- Oba. - Ne, v pohodě.
- Nemůžeš přece… - Máme naspěch.
- Nemusíš… - Synovi chybí vychování.
- Asi se za mě stydí. - Jak to?
Už jsem prásknul, že hraješ na kytaru.
Máme tu malou rodinnou sešlost.
Tady nejsem děkanka.
Jsem hostitelka. Pojď dál.
- Nemusíme tam. - Pojďme.
- Jo? - Jo, pojď.
- Chci. - Dobře, tak jo.
Našim je ukradený, že jsem včera nepřišla domů.
Ani esemeska. Jako by neexistovali.
Všichni rodiče jsou k hovnu. Teda kromě nás.
Zas začínáš?
Ty vole, hustý.
Koukni.
Sakra, je ze mě meme.
„Raper zachraňuje.“
„Justice Bieber.“
Copak jsem nějakej běloch?
- Fakt trapný. - Mlč, je to super.
Je to směšný.
- Proč? Je to bezva. - Proč?
Teď by po síti měl kolovat ten hajzl, co ji málem zabil!
- Toho by měli všude znát. - No tak, Crisis.
Postarali jsme se o ni a bude žít.
- Já ti nevím. - Co furt řešíš?
Lidi konečně uznávají, co děláme. Vidělas, jak je to náročný. Kurva.
To mě na tom netrápí.
Jenomže jsem mohla udělat víc, aby vůbec neskočila.
- Možná říct něco jinak nebo… - Crisis, dělala jsi, co se dalo.
Toho parchanta jsme sejmuli a ona bude v pořádku, tak o co jde?
Teď máme fajn historku pro prcka.
Rodiče hrdinsky zachránili holku v nesnázích.
- Ne, já mluvím vážně. - Já taky.
Poslyš.
Potřebujeme prachy, ne?
Potřebujeme tady vyhrát.
Co to zkusit každej sám?
Jakože ne v páru.
- Děláš si prdel, že jo? - Matika funguje všude na světě stejně.
Tak co ty na to?
- Fakt to chceš? - Bude to výhodnější.
Tak jo, souhlasím.
Estopasi, tvůj kámoš je hrdina.
Měj úctu.
400?
Nepovídej.
- Pět set tisíc pesos v pár chvilkách. - No teda.
Za dvouhodinový zákrok.
Jenže pacient je pro tebe na posledním místě.
- Myslels jen na výdělek. - Nech toho.
- Jdu si pro pivo. Chceš? - Ne, díky.
Musím říct, že tady María je úžasná studentka.
Má opravdový talent.
Jenže chce být záchranářkou.
- Snažím se jí to rozmluvit. - Záchranářkou?
Máš špatnou paměť, sestřičko.
- Proč? - Zapomnělas na svoji malou vzpouru?
- Vzpouru? Prosím tě. - No jistě.
Víš, tady paní doktorka…
- kdysi byla záchranářka. - Vážně?
Taky jsem záchranářka. Teda byla jsem.
Jo, viděl jsem je s bratrem v akci.
- Po tom zemětřesení. - Jo?
No, bez urážky, ale záchranáři nikdy nepostoupí na vyšší metu.
- Hej! - Podle mě jsou fakt super.
Strejdo Ignacio, víš, že je…
- Ani ne 100? - Jo.
Ani ne 100 sanitek na celý město.
Necelá stovka pro víc než deset milionů lidí.
To nějak nevychází, ne?
Plus ty nezákonné.
Viděli jste, jak je mají vyzdobené?
Onehdy jsem viděl jednu s blesky a tygrem.
A měla i nějaké plameny.
A k tomu všemu byla podsvícená.
Jako by se za jízdy vznášela.
A napadlo mě,
že kdybych skončil na ulici v bezvědomí
a pak se probral za jízdy v něčem takovém,
asi si řeknu, že mě právě unášejí.
Nebo že jsem po smrti.
- Copak? - Děkuji za pozvání, paní doktorko.
Ale nechci sledovat, jak si vytíráte prdel Hippokratovou přísahou.
Líbat tučný šeky je jistě důležitější, že?
Privilegovaní vesele odsuzujou,
zatímco jiní makají celou noc, aby věci udrželi v chodu.
Zatímco vy a vy a vy klidně spíte v pohodlných postýlkách.
Omluvte mě.
Vidíš ho?
Super.
- To je on? - To je Justice?
- Ahoj, ty jsi Justice Bieber? - Jo.
- Můžeme se s tebou vyfotit? - Jasně.
Honem ještě jednu.
Super, bezvadný.
- Díky. - Ne, já děkuju.
Díky.
Vidělas to? Jsem na roztrhání.
Říkal jsem to, míříme vzhůru.
Ignacio se jako vůl už narodil.
- Nemusíš… - Počkej, tvá máma mě vyleje.
Neboj, nechá tě nanejvýš opakovat předmět.
- Znepříjemní ti život. - Ještě?
Počkej, to je Nallely.
Haló?
Co se děje?
Kde jste?
Volej na tísňovou linku. Hned přijedu.
Co se stalo?
Nallely má komplikace. Jedeme do Tlatelolca.
Vítejte na souboji!
Dneska tu máme jen naprostý špičky!
Jste připravení na finále?
Čekáme, že se tady bude cedit krev!
- Chcete vidět první finalistku? - Jo!
Přivítejte Cris Fuego!
Všichni ruce nahoru! Jedeme, lidi!
Jsi super!
A další finalista, kterej se s Cris utká.
Přivítejte ho.
Je tu Marcus Justice Tamayo!
Marcus! Marcus!
To je můj brácha! Ukaž jim, jak na to!
- Sám Justice Bieber. - Jo.
Když zvítězíš, co uděláš s výhrou?
Nakoupím si nový hadry, kterýma pak budu omračovat.
Dobře, a taky někam vezmu svou holku.
A je ta tvoje holka dneska tady?
Stojí tamhle.
Miluju tě.
Tak to bude zajímavý. Je z toho drama.
Jo!
Cris, co uděláš ty, když vyhraješ?
Zamyslím se.
Jednou pro vždycky odsud vypadnu.
Slyšeli jste to? Stěr!
To neříkej.
Asi byste si to měli vyříkat na bitevním poli!
Dýdžeji, rozjeď to.
- Teď bude zle. - Jo.
Chceme vidět krev, lidi!
Ruce nahoru! Všichni ruce nahoru!
Marcus! Marcus!
Můžete začít za tři, dva, jedna, teď!
Holka, co ti mám říct? Jsem vytíženej. No tak buď ráda, že budu prachatej.
Jestli sis nevšimla, teď jsem fakt slavnej.
Snad se nezlobíš, že tvůj chlap je hustej.
Cítíš se jak král, přitom jsi sotva nula.
Tvá sláva je jen meme. Není to spíš smůla?
Radovat se mám? Nedáš mi ani bůra!
Tví fandové asi neví, že ti texty píše tahle důra.
Že pro mě píšeš? Ona snad žárlí!
Nevěřte lžím, co přes zuby cedí.
Jsem slavnej hrdina. Jen mimoň to nevidí.
Já život zachráním, ona na zadku sedí!
Jako hrdina rád se předvádíš.
Jenže tím je tvoje sestra! Ty jen volant držíš.
Už nenosíš plíny, ale sračky do nás hustíš.
Prý si šunky válím, ale stejně mě neporazíš!
To vypadá na hádku. Co to povídají?
Nemáš ráda plíny? To už je mi jasný.
Máš řeči o rodině, přitom nechceš vlastní!
Madam není odsud, tak mějme pochopení.
Vlastním rodičům je fuk, mobil jí nezazvoní.
No tak jim nechybím. Co ty se o to staráš?
Mít život jako já, taky jinej hledáš.
Teď rapuje každej, co tři slova vykoktá. Slíbili mi krále, ale mám idiota!
Vám se fakt líbí to trapný štěkání?
Nic jí není dost dobrý, jen stěžovat si umí.
Jsi namistrovaná a já důvod nevidím.
Tak nebuď překvapená, až s jinou to zkusím.
Chceš mě nahradit? Vždyť ani nejsem tvoje!
Potřebuju chlapa, ne děcko, co se chvěje.
Abys neplakal, až my dva budem historie.
Už jsi opuštěnej byl a třeba se to zopakuje!
Konec!
Kdo podle vás vyhrál?
Cris! Cris!
Marcus! Marcus!
Máme verdikt?
Máme tu dnešního vítěze!
A tím se stává…
Cris!
Cris! Cris!
Bolela ji hlava a pak omdlela.
Před chvílí se na mě dívala!
Nallely!
- Lásko! - Nallely, neodcházej.
- Nallely, poslouchej mě! - Jsme u tebe! Jsme tady!
Doktoři už jedou.
- Lásko, otevři oči, prosím tě! - Nallely, prosím tě!
- Udělej něco! - Kde je ta sanitka?
Ještě před chvílí se na mě dívala!
- Prosím, prosím! - Už jsou tady!
Už jdou! Doktoři ti jdou na pomoc!
Tady! Tady.
- Probere se? - Prosím, to mi nedělej.
Žena, 27 let, ztratila vědomí.
Jsou chvíle, kdy člověk nenachází slov.
Překlad titulků: Růžena Svobodová