Redzējāt, ka es nespēlējos? Nākamā būs jums.
Mieru!
-Esam te, lai izglābtu viņu. Tas viss. -Viņa zaudējusi daudz asiņu.
Neko vairāk nevaram darīt. Viņa steidzami jāpārvieto.
-Nopietni. -Ja viņa nomirs,
tu to nožēlosi visu mūžu.
Ļauj mums viņu aizvest!
-Lūdzu! -Ramon!
Ramon!
Tēt, neej tuvāk, lūdzu!
Tu taču negribi sapūt cietumā.
Tu nezini, kā tur ir.
Nelasi man lekciju, stulbais resni!
Ārā ir daudz cilvēku.
Apklusti!
Tur iekšā ir mana māsa un tētis.
-Tikai gribu zināt, kas notiek, kapteini! -Ieņemt pozīcijas!
Mēs viņu zaudējam. Tūlīt var apstāties sirds.
Mums kaut kas ir jādara.
Redzi?
Lūdzu!
Tā ir mana vaina. Ne viņas.
-Nē. Šis ir mana tēta veikals. -Ko, ellē, tu dari?
Pats ko dari, idiņ?
Panāc! Palīdzi savai kolēģei!
Viņš tikai palīdz, ja?
Nāc!
-Turi to te! Nelaid vaļā, ja? -Šādi?
Jā.
Nē, nē, nē.
Ārā ir tavs tētis.
Tiešām?
Tu viņam…
esi pats svarīgākais.
Nemuldi! Tu nezini, kas ir mans tētis.
Viņš ir kretīns.
Beidz čakarēt man smadzenes!
Ko tu dari? Velns parāvis, nē!
-Nē, Ramon! -Laid vaļā!
Aiziet!
Nomest ieroci!
Nomest ieroci! Uz ceļiem!
Marigabij! Daktere!
-Tev viss labi? -Jā. Kā tētim?
-Kur Ramons ir? -Tur.
Ramon? Tēt, tev viss labi?
Kas notika?
-Es tieku galā. Palīdzi māsai! -Tiešām?
-Jā. -Labi.
Lode ir izgājusi cauri. Viss tev būs labi.
Elpo!
Noziedzniece.
Ei! Uz kurieni? Ko jūs te nākat?
Meitene ir mūsējā.
Nē, ne velna! Mēs bijām pirmie. Viņa brauks ar mums.
Marigabij, lai ņem!
-Neesam jau maitasputni. -Ramon, tiešām?
Labi, kungi. Viss tīrs?
-Tīrs. -Vareni, maitas!
Mērkaķi!
-Tev viss kārtībā? -Jā.
-Velkam! Aiziet! -Labi.
Šie stulbie āķi vienreiz notrūks. Es jau reiz teicu.
Viņa neelpo.
Spiediens 90 uz 30. Mēs viņu zaudējam.
-Pacel kājgali! -Tā vairs nedara, tēt.
Es teicu - pacel kājgali! Dari!
Spied grīdā!
Jau spiežu, daktere.
Braucu, cik ātri vien varu.
Ei, bāc!
Viņa izdzīvoja.
-Kas raksta? Policists? -Jā.
-Super! -Apsveicu, daktere!
IEDVESMOJOTIES NO DOKUMENTĀLĀS FILMAS MIDNIGHT FAMILY
Nu tiešām!
Vai viņi aplaudē tev?
Jā, viņi filmas seansu veltīja man.
Tiešām - labais no visa šī ir tas, ka es sapratu, ka neesmu viena.
To es redzu.
Zini ko? Tu noteikti jūties laimīga.
Tev ir draudzene, kas tevi ļoti mīl.
Tā ir.
Arī tavi kolēģi izskatās forši.
Un zemestrīces dienā ieguvi jaunu draudzeni.
Paldies.
-Par ko? -Par visu.
Mana aktrise.
Un tu?
Ko es?
Pastāsti man kaut ko!
Tikai ne par medicīnu.
Palīdzi man domāt par ko citu!
Labi. Tā, nu…
Ko lai stāstu?
Kā iet ar sirds lietām?
Nu…
Ir viens dakterītis Centrālajā slimnīcā,
kas nav Bernijs.
Tas ir cits, ar kuru iepazinos, jo bieži vedām turp pacientus.
Sākām slepus satikties.
Bet es jūtu, ka esam jau pieraduši slēpties
un nevirzāmies ne uz priekšu, ne atpakaļ. Nezinu.
Bet…
ko tu ar viņu gribi?
Ko es gribu?
Sasodīts! Domāju, ka nekad to sev neesmu jautājusi.
Starp mūžīgo laika trūkumu un…
Tas ir arī bailīgi, ne? Domāt, ka zinu, ko gribu.
Viņa tev parādīja?
-Jā. -Vienreizīgi, ne?
Es gribu redzēt to filmu. Izskatās forša.
-Paldies. -Mīļā, nē. Tā bija labi.
-Tev sāp? -Nē.
Neignorē to, mīļā!
Viņai tagad sāp galva no trokšņa, no gaismas,
no visa.
Saku, lai viņa pastāsta savai ārstei, bet viņa ir stūrgalvīga.
Nē. Tas noteikti nav nekas nopietns.
Man jau tā ir tik daudz zāļu. Iedzeršu aspirīnu, un viss.
Kā tev liekas, daktere? Vai man jāatgriežas slimnīcā?
Nē, nē.
Tev taču virsū uzkrita vesels tirgus.
Bet zini, kas ir labākās zāles?
-Tas. -Mīlestība.
Tu man esi labākās zāles.
Cik banāli!
KONSTRUKCIJAS IZVĒRTĒŠANA
Cik garš?
Labdien!
-Vai pagaidīsi mani kabinetā? -Jā.
Es aiziešu.
Man telefons palika mašīnā.
Marigabij!
Nedari tā! Aprunāsimies, lūdzu!
Kādēļ? Lai tu iebāztu man degunā vēl kādu savu laipnību?
Jā, es uzvedos kā kretīns. Zinu.
Bet neizturies tāpat! Tu esi daudz gudrāka par mani.
Neesmu pārtraucis tev zvanīt. Aprunāsimies, lūdzu!
Oho! Starp tiem abiem kaut kas notiek.
-Smuks tas dakteris, ne? -Ļoti!
Vismaz zinām, ka viņai ir laba gaume.
Izcila gaume.
Tu varētu aiziet ar viņiem parunāt.
Varbūt tev noveicas.
Nopietni.
Gribi nokārtot to oficiāli?
Labi.
Lai viņi dara, ko grib. Viņa jau nav mana meitene.
Kāpēc tu tā dari? Tev taču viņa patīk.
Cīnies par viņu!
Ja nu viņi strīdas?
Kas zina?
Man ir lekcija. Parunāsim vēlāk.
Labi. Parunāsim vēlāk.
Stulbenis.
Es nezināju, ka Hulito ir tuvredzīgs.
Viņš nekad nav sūdzējies.
Esmu nekam nederīgs tēvs.
Dumiķi!
Bet tagad viņam vajag gan abus mūs, gan tos divus.
Vienīgi…
Es saprotu, ka viņi uz mani dusmojas.
Bet tagad mēs runājam par Hulito.
Domāju - esam vienisprātis: kamēr strādājam,
-viņš paliek pie tevis un… -Jā.
-…mēs sazināmies, ja? -Jā.
Es arī centīšos būt laipnāks pret…
Bet vai tiešām viņš tev patīk tikai tāpēc, ka ir tievs?
Ramon! Atkal par to?
Tiešām izbeidz šo tēmu, lūdzu!
Es zinu, ka esmu kļuvis citāds.
Zini, kā es to sapratu?
Nupat viena pusaudze mani nosauca par stulbo resni.
Nē! Nopietni?
Es sajutos slikti.
Sajutos slikti, bet vēl sliktāk, kad paskatījos spogulī.
Un tā ir.
Es tiešām esmu resnis.
Bet vienalga esi simpātisks.
Ko?
Uz kurieni?
Man jāiet atpakaļ uz restorānu.
Jā, zinu. Man jau arī jāiet remontēt dzīvokli.
Un?
Paskaties!
Uz šī soliņa mēs bučojāmies. Atceries?
Nē.
-Mūsu dziesma. -Nē, nē.
Klau, es jau zināju, ka tā notiks, tiklīdz lūdzi satikties te.
Teici - neitrālā vietā. Šī nav neitrāla.
Uzdejosim?
Nē, Ramon. Tiešām. Nē, Ramon.
Nopietni. Tā nav labi.
Tas nav nekas tāds.
-Nu noteikti. -Atvaino!
Vienīgā reize, kad veltīji man serenādi, bija tad, kad teicu tev jā.
Un vajadzēja notikt visam, kas ar mums notika, lai to izdarītu atkal.
-Piedod man, ja? -Ramon!
-Piedod! -Nopietni.
AKSOLOTLI
Kas kādu vietu padara par mājām?
Skaidrs, ka ne tas, kur dzīvojam vai ko piekaram pie sienas, pareizi?
Varbūt tas, ar ko piepildām savu dzīvi.
Nezinu. Izklausos banāli.
Domāju, ka sāku viņā iemīlēties. Sasodīts!
Atnesu stipru kafiju.
-Vai tu spēlē ģitāru? -Nē.
Tā ir mātes.
-Nē. -Es zvēru.
-Tātad dr. Gomesa spēlē ģitāru? -Jā. Es zvēru.
Padomā!
Bērnībā viņa man dziedāja Sesilijas Tusanas dziesmas.
-Tu viņu zini? -Nē, nezinu.
Viņa ir meksikāņu Petija Smita.
Kas? Smita?
Tu nezini arī Petiju Smitu?
-Nē. -Bāc!
Sesilija Tusana ir tāda.
-Iepazīstināšu. Viņa dzied šo… -Nodziedi!
Ģitāra mazliet noskaņojusies. Tā skan tā.
Lielceļš…
Acumirkli!
Sen neesmu braukusi pa lielceļu…
-Labāk izbeidz. -Tas tāpēc, ka ģitāra noskaņojusies.
Nē, es saprotu, bet nevajag.
-Ei, atveda picas. -Tūlīt būšu atpakaļ.
Palikšu tepat.
Uz sekundi.
-Ei! Tā ir mana. -Cik maksāja?
Es gribu Havajas!
Nav atnesuši mērci.
Diezgan apdegušas, bet ēst…
Pateicoties Dievam, restorāns attīstās lēni, bet droši.
Kā ne? Tu gatavo garšīgi.
Tā, paga!
Ņem!
Nav daudz, bet noderēs.
Es to nedodu tāpēc, ka justos vainīga.
Dodu tāpēc, ka gribu, tāpēc, ka varu,
un tāpēc, ka nu man ir kas savs, ko dot.
Mamm!
Kad tu aizgāji…
vai tas bija krusttēva māsīcas dēļ?
Vai tiešām domā, ka aizgāju tikai tāpēc, ka tavs tētis flirtēja?
Man bija ļoti sāpīgi, kad tas notika.
Bet…
man bija pašai savi iemesli.
-Ļoti personiski. -Kādi iemesli?
Nu, es…
Es vienmēr biju par visu norūpējusies.
Norūpējusies par jums. Un…
es sāku zaudēt pati sevi.
Mammu!
Markuss šodien nestrādās, jo aizgāja uz tusiņu.
Vai varu strādāt kopā ar viņiem, lai palīdzētu tētim?
-Nē. -Nu taču!
Marigabij!
Šodien tikai tu un es.
Mūsu māja ir pārbaudīta, un varam atgriezties savā dzīvoklī.
Visi.
Nu taču, mamm! Rīt ir sestdiena. Un Markuss atkal nestrādās.
Viņš atkal mēģina rītdienas pasākumam? Nu nē!
Man viņš atļauju neprasīja. Vienkārši pateica.
Tā viņi mūsdienās dara.
Un kas tas par pasākumu?
Markuss un Krisa sacentīsies hiphopa dueļos.
-Cik forši! -Viņš tev nestāstīja?
Nē.
Sendviči, mīļā. Ņem!
-Paldies. -Atā!
Ejam, mazais!
Kusties!
-Viņš droši vien aizmirsa. -Jā, droši vien.
Mēs visi atgriezīsimies mājās.
Tad vai es varu braukt ar ātrajiem?
-Nē! -Nē!
Ir labi. Tā tik turpini!
Dīdžej, uzliec šito!
Lai tā būda rūc!
Un es teikšu tā
Kāpēc lai es apsēstos Ja man vēl ir alus?
Muti es tev aizvēršu Ja runāsi par skaļu
Plēsoņa es esmu Bet kā upuris jūtos
Mēs izejam ārā Bet kā tiksim mājā?
Vecīt, atstāj taču kaut ko arī kraukļiem!
Sasveicinies taču ar čomu!
-Atvaino, vecīt! Kā iet? -Kā sviežas?
-Tev viss labi? -Kā sviežas? Spridzināsi?
Skaidra lieta. Labi.
Ei! Tikai vienu?
Tikai šo vienu. Es zvēru.
Bet kurš rīt būs slepenais ierocis? Kurš?
-Es zvēru. -Ej!
Saceliet nu troksni!
No jums tagad atvados
Uzgavilēsim Krauklim!
Jā. Skaļāk!
Viss kārtībā?
Ar muti un ko.
Ei, jūs traucējat.
Tikai pasaki, vai ar viņu kniebies. Es sapratīšu.
Ei, tur iet vaļā kašķis.
Vai tu to izdarīji vai ne, kuce?
-Mieru! -Vai kniebies?
-Ei! Nomierinies! -Ei! Liec viņu mierā!
-Laid vaļā! -…mauka, slampa, kuce!
-Pietiek, ja? Pietiek! -Kuce!
-Pietiek! -Ko? Ej galīgi, kuce!
-Izbeidz! Izbeidz taču! -Tu esi mauka.
Gribi, lai daru sev galu, kuce?
To tu gribi, kuce?
-Izbeidz! Tu mani biedē. -Biedēju? Es tevi pabiedēšu, maita!
-Nevienam tu nepatīc, kuce. Tu esi viena. -Apklusti!
-Mieru! -Neiejaucies!
-Arī gribi norauties? -Nomierinies! Liec to nost, vecīt!
Likt nost? Kāpēc, kretīn?
-Mierīgi, mīļā! Paliec te ar mani! -Huan!
-Tā ir tikai meitene. -Tikai meitene, bļāviens!
Ei!
-Markus! -Pagaidi tu man!
-Pagaidi, ķēms! -Tu esi kretīns.
Sveika!
-Lūdzu, nenāc klāt! -Mieru!
Viss labi. Atslābsti!
Tev kaut ko vajag? Vai kādam piezvanīt?
Runā ar mani!
Kad kādam uzticos, kļūst tikai sliktāk.
Viņš teica, ka izturēsies pret mani forši.
Kāpēc visam vienmēr jābeidzas sūdīgi?
Bet kāpēc tu esi kopā ar to idiotu?
Viņš teica, ka palīdzēs man aizbēgt no mājām.
Nenāc klāt!
Labi. Mieru!
Viss labi, ja? Vēsi.
Arī es jau labu laiku gribu laisties prom.
Kāpēc tie, kuriem es patīku, izturas pret mani kā pret mēslu?
Viņi ir maitas.
Bet viss būs labi, ja?
Nomierinies! Mēs tiksim prom.
Es tev palīdzēšu tikt prom.
Kristīna!
Uzgaidi!
-Tev viss labi? -Jā.
-Saki, lai iet prom! -Tiešām. Labi.
Uzgaidi drusciņ!
Iesim! Parunāsim kaut kur citur.
Nāc! Viss būs labi.
Iesim! Iesim prom no šejienes!
Jums viss labi?
Jā. Iesim!
Ei! Nē! Nelec!
Nē!
Nē! Velns parāvis!
Palaidiet!
-Palaidiet! -Uzmanīgāk!
Bļāviens! Palaidiet!
Pakāpieties atpakaļ! Esmu paramediķis.
Lūdzu, pakāpieties atpakaļ!
Vecīt, pakāpies atpakaļ, lūdzu! Ejiet tur!
Es teicu - atpakaļ, nolādēts! Skranda, pastum viņus!
Tā. Visi ejiet atpakaļ!
Esmu Markuss, paramediķis. Es tev palīdzēšu.
Daktere? Es biju tusiņā, un viena meitene nokrita.
Tev jābrauc šurp.
Kods 0-84, daktere.
Vecajā fabrikā, kur mēs tusējam. Colonia Obrera rajonā.
Bet brauc šurp ātri!
Krisisa, palīdzi man! Nāc!
Man vajag, lai palīdzi, ja?
Viņa nedrīkst gulēt. Runā ar viņu, lai neaizmieg.
-Man vajag divus keponus. -Esmu te.
Skranda, panāc!
Sadabū divus keponus, kaut ko, ar ko apsiet, un hudiju, ja? Ātri!
Iedod savu lakatu!
Tu esi stipra. Būs labi. Tu esi ļoti stipra.
Krisisa, palīdzi!
Stingrāk!
Kraukli, panāc! Apsēdies te! Klau, tu saņemsi viņas plecu.
Otru roku liksi te. Labi?
Kad es teikšu. Skaitīšu līdz trīs,
un tad viņu apvelsim.
-Viens… -Divi… trīs.
Zinu. Zinu, ka sāp.
Tu esi ļoti stipra.
-Bļāviens, nefilmē! -Kretīns, velns parāvis!
Turi manu roku!
Johaidī! No auss tek asinis.
-Tā. Iedod man keponu! -Neaizmiedz!
Runā ar viņu, lai neaizmieg.
Mīļā, esmu te.
Neaizmiedz! Paliec ar mani! Turi manu roku!
Turi manu roku!
Paspīdini lukturīti! Spīdini uz šejieni, ja?
Klau, neaizej, ja? Neaizej!
Tā. Viens… divi… trīs.
Tikai neaizmiedz!
Viņu vajag apsegt.
Kaut ko, ar ko apsegt!
Derēs.
Sasodīts! Paliec ar mani, lūdzu!
Daktere, es nezinu, ko izdarīju. Laikam pagriezu nepareizi.
-Viņai ir acis kā jenotam. -Markus!
Kā lai neļauju viņai aiziet?
Jenota acis, asiņo, lauzts galvaskauss.
Lūdzu! Paliec pie mums, ja?
Krisa! Marigabija ir klāt. Atved viņu šurp!
-Paejiet malā! Atbrauca ātrie. -Palaidiet!
Šurp!
Ātri!
Viņa mirst.
Dodiet ceļu! Paejiet atpakaļ!
-Kas notiek? -Paskaties uz ausi!
-Liekas - lauzts galvaskauss. -Markus! Viss būs labi.
-Labi… -Ja?
-Bāc! -Mieru! Tikai mieru!
Tev viss labi, dēls?
Palīdzi tikt klāt!
-Tā. -Uzmanīgi!
-Viens… divi… trīs.
-Ir. Uz turieni! -Aiziet!
Neņem ar šo roku!
Bļāviens! Tiešām, Marigabij. Baidos, ka salaidu dēlī.
Cik ilgi ir bezsamaņā?
-Vismaz 15 minūtes. -Skaidrs.
Jāsagatavo viss intubācijai.
Kā ir?
Elpošana ir labāka, bet stāvoklis joprojām smags.
Ei, tu labi pastrādāji, Krisisa. Tiešām.
-Būtu varējusi izdarīt vairāk. -Nē, klau!
Mēs par viņu rūpējamies. Aizvedīsim uz klīniku, un viss būs labi.
Goda vārds.
Turies! Gandrīz jau esam klāt.
Brauc ātrāk, tēt!
Vēl! Piemet vēl vienu!
Labi. Zini, es krāju. Apsolīju aizvest tevi uz Akapulko.
-Varētu uz Istapu, bet solīju uz Akapulko. -Sveika!
Aizsūtīju Krisu mājās ar taksi.
Re, kas man.
-Nemuldi! Noliec! -Labi…
Tev ir izsekotājs?
Tu paliksi vai brauksi?
Jo viņš nāk šurp.
-Brauksim! -Labi.
Līdz vēlākam, Rosita! Un neaizmirsti:
pludmale, tu un es, Kopakabana,
Kankuna. Kur vien gribi!
-Ko tu viņu aprunā? Es ne… -Bet tu ar viņu ņemies.
Sveiki! Vai jūs esat tie, kas atveda nolēkušo meiteni?
Kāpēc prasāt?
Vai tu viņu izglābi?
-Nu, mēs abi. -Iesim, lūdzu!
-Tu esi varonis. -Markus!
Pagaidi! Viņi grib zināt.
-Mēs esam varoņi. -Gaidīšu tevi mašīnā.
Marigabij!
Tu taču zini, ka mani var izmest no fakultātes.
-Marigabij! Neatstāj mani vienu! -Izbeidz!
-Mēs viņu pierunāsim. -Labi.
Kā tevi sauc?
Markuss Tamajo - jūsu rīcībā.
-Kur tu biji? -Kad?
-Kad meitene nolēca. -Re, kā viss izvērtās.
-Kas notika? Ko tu darīji? -Bija jāglābj cilvēki.
-Kāpēc tu tur biji? -Man bija cita lieta,
jo mana īstā aizraušanās ir mūzika.
Bet man arī jāpelna nauda.
Kaut es varētu darīt to par brīvu, bet jāēd taču ir.
Mēs glābjam dzīvības. Cilvēkiem ir nepatikšanas, un tad viņiem vajag mūs.
Markus!
Viņai tas izdodas labāk nekā man.
Ei!
Kas ar tevi noticis? Esi skaistāka nekā vakar.
Kāds mājā klusums, ne?
Slava Tam Kungam!
Panāc!
Es zinu, ka tev tas bija grūti.
Paldies tev par visu, ko izdarīji manu bērnu labā.
Viņi te ir laipni gaidīti.
Ieskaitot tavu vecāko dēlu - Ramonu.
Šo tagad novelc!
Mēs nokavēsim.
-Kurš tad teiks sprediķi? -Lai saka, kurš grib.
Nuja.
Ļausi kuram katram teikt sprediķi?
Pārģērbšos, un brauksim.
Tu visu izķēpā, Hulito.
Kāpēc tu liki man krāsot?
Koncentrējies!
Paskat tik!
Vareni, kā jūs te strādājat.
Grīda ir izcila.
Super!
-Varbūt krāso pats. -Nē.
Zvaigznes nekrāso.
Kādas zvaigznes?
Kad sacensībās uzvarēsim, tad būsim.
Re!
Redzējāt, cik daudz tīkšķu?
-Mācies no tā! -Aizveries!
Ramon, liels paldies, ka ļaujat man te palikt.
Nav, par ko. Tu vienmēr esi te gaidīta.
-Liels paldies. -Lūdzu.
Nu, zvaigznīte!
-Uz kurieni dosies? -Uz sacensībām.
Vai mammai pateici?
-Piemirsās. -Tad pasaki!
Tikai saki, lai neņem līdzi to mācītāju.
-Skaidra lieta. -Man jāsasaiņo mantas.
-Jāaizbrauc tām pakaļ. -Braucam!
-Nākamreiz krāsosi tu. -Visu labu! Paldies.
-Nav, par ko. -Lai veicas!
Kad Dievs izlēja pār mani savu gaismu…
es biju viens pats -
noskrandis,
vairākas dienas klīzdams pa tuksnesi.
Un, kad biju ieraudzījis pats sevi,
kad biju ieraudzījis savu pagātni un atstājis to aiz muguras…
Jo, ja mūsu dzīvē ienāk un sāk saimniekot pagātne,
mēs kļūstam par savas pagātnes un veco ieradumu ķīlniekiem.
Un atjaunotne, ko mums piedāvā Dievs,
ir jāuztver kā mūsu pagātne, tagadne un nākotne.
-Alleluja, brāļi! Slava Dievam! -Slava Dievam!
Vai tavi vecāki dzīvo te?
Nē, tikai mamma. Tētis dzīvo Spānijā.
-Bet viņi joprojām ir kopā vai… -Nē, nav.
Viņi izšķīrās.
Agrāk mēs visi dzīvojām Spānijā.
Pēc šķiršanās mamma gribēja atgriezties te.
Viņai piedāvāja kļūt par medicīnas koledžas direktori, un…
izlemt bija viegli.
Viņa aicināja mani līdzi, bet es negribēju atstāt visu savu dzīvi.
-Saproti? -Bet vai tu pēc viņas neskumi?
Kāpēc, tavuprāt, es atbraucu šurp?
Aiziešu pēc grāmatām un būšu atpakaļ.
Klau!
Vai negribi aiziet uz mana brāļa un viņa draudzenes koncertu?
-Vai Markuss dzied? -Viņš forši repo.
-Tiešām? -Viņa draudzene arī.
-Tā būs repa cīņa. -To es noteikti nelaidīšu garām.
-Tūlīt būšu. -Labi.
MARIGABIJA: KĀ IET?
NALJELI: NORMĀLI. MAZLIET SĀP GALVA. MARIGABIJA: ATPŪTIES! VĒLĀK PIEZVANĪŠU.
-Mīļum! -Čau!
Cik labi, ka atbrauci. Un tā mašīnā ir Marigabija?
-Jā. -Kāpēc atstāji viņu mašīnā?
-Mēs tūlīt brauksim prom. Steidzamies… -Nē. Paēdiet ar mums!
-Jūs abi. -Nē, tiešām nevajag, mamm.
-Kā tu… -Mēs tiešām steidzamies.
-Nesatraucies! -Mans dēls ir nepieklājīgs.
-Viņš laikam par mani kaunas. -Kāpēc kaunos?
Es pat izstāstīju, ka tu spēlē ģitāru.
Mums ir maza ģimenes sanākšana.
Te es neesmu tava programmas vadītāja.
Esmu viesmīlīga namamāte. Nāc!
-Mums nav jāiet, ja negribi. -Nē, iesim!
-Tiešām? -Iesim.
-Labi, iesim.
Maniem vecākiem pie kājas, ka vakarnakt neatnācu mājās.
Nevienas īsziņas. It kā viņu nebūtu.
Visi vecāki ir garām.
Bet mēs tādi nebūsim.
Atkal tas pats.
Tu re!
Paskaties!
Bāc, es tagad esmu mēme.
"Reperis izglābj dzīvību".
"Džastiss Bībers".
Vai es izskatos pēc jeņķa?
-Kāds stulbums! -Tās ir foršas. Beidz!
Tas ir vienkārši smieklīgi.
-Kāpēc? Tās ir foršas. -Kā - kāpēc?
Tāpēc, ka tur vajadzēja būt tam kretīnam, kurš to meiteni gandrīz nogalināja.
-Internetam vajadzēja būt pilnam ar to. -Krisisa, beidz!
Mēs viņu labi aprūpējām. Viņa izdzīvos.
-Es tiešām nezinu. -Kas ir?
Cilvēki mūsu darbu sāk novērtēt.
Tu redzēji, ka tas nav viegli. Velns parāvis!
Nē, tas ir labi.
Bet es varēju darīt ko vairāk, lai viņa nenolēktu.
-Kaut ko pateikt. Īstos vārdus… -Krisisa!
Tev izdevās labi.
Mēs to kretīnu nolikām pie vietas, un viņai viss būs čiki.
Kur problēma?
Nu mums būs foršs stāsts, ko stāstīt mazajam.
"Vecāki supervaroņi izglābj briesmās nonākušu meiteni."
-Nē, mīļais. Es runāju nopietni. -Es arī.
Paklau!
Mums vajag piķi, pareizi?
Mums sacensībās jāuzvar.
Kā būtu, ja tu piedalītos no vienas puses un es no otras?
It kā atsevišķi.
-Tu mani čakarē? -Nē. Matemātika paliek matemātika.
Jā vai nē?
-Esi drošs? -Tā mums ir izdevīgāk.
Labi. Lai iet!
Skranda, vecīt! Tavs čoms ir varonis.
Izrādi cieņu!
400?
Izstāsti!
-Drīz būs 500 tūkstoši peso. -Oho!
Par divām operācijas stundām.
Nu, bet par pacientu tu nedomā.
-Tu domā tikai par to, cik saņemsi. -Lūdzu, izbeidz!
-Aiziešu pēc alus. Gribi? -Nē, paldies.
Pastāstīšu, ka Marija Gabriela ir izcila studente.
Viņai ir īsts mediķes talants.
Tikai viņa grib specializēties neatliekamajā palīdzībā,
-un es cenšos viņu pārliecināt to nedarīt. -Neatliekamajā palīdzībā?
Tev gan ir slikta atmiņa, māsiņ.
-Kāpēc? -Esi aizmirsusi savus dumpinieces gadus?
-Dumpinieces! -Jā, kā tad!
Redzi, šī daktere…
-kādu laiku bija paramediķe. -Tiešām?
Arī es esmu paramediķe. Biju.
Jā, redzēju, kā viņa ar brāli strādā. Ārprāts.
-Pēc zemestrīces, mamm. -Tiešām?
Negribu aizvainot,
bet paramediķi vienmēr paliks paramediķi.
-Beidz! -Man tas likās vienreizīgi.
Tēvoci Ignasio, vai zināji, ka ir…
-Cik - mazāk par 100? -100, jā.
Mazāk par 100 ātrās palīdzības mašīnu uz visu pilsētu?
Tātad mazāk nekā 100 mašīnu uz vairāk nekā 10 miljoniem cilvēku.
Mazliet neatbilstoši, ne?
Vēl jau ir nelegālās.
Vai esat redzējuši, kā viņi tās apkrāso?
Nesen redzēju vienu ar zibeņiem un tīģeri,
un uguns liesmām.
Un, it kā ar to būtu par maz, apakšā bija gaismiņas.
Izskatījās, it kā tā peldētu.
Un es nodomāju:
"Ja es bezsamaņā gulētu uz ielas,
pēkšņi atjēgtos un ieraudzītu, ka pēc manis brauc kas tāds,
es nodomātu: "Vai mani nolaupa citplanētieši?
Vai esmu jau beigts?"
-Kas notika? -Pateicos, ka mani ielūdzāt, dr. Gomesa,
bet es jūtos neērti, klausoties, kā te visi ar Hipokrata zvērestu
slauka dibenu.
Svarīgāk jau ir iedot buču čekam, vai ne?
Ir viegli smieties, sēžot komfortā,
kad citi caurām naktīm vaiga sviedros strādā, lai to visu uzturētu.
Kamēr jūs, jūs un jūs ērti guļat savās gultās.
Atvainojiet!
Paskatīsimies, kas ir te.
Vareni.
-Vai redzēji, kas ir tur? -Bāc! Vai tas ir Džastiss?
-Čau! Vai tu esi Džastiss Bībers? -Jā.
-Vai varam uztaisīt ar tevi selfiju? -Kāpēc ne?
Uztaisi ātri vēl vienu!
Neticami! Liels paldies.
-Paldies. -Nē. Paldies jums.
Paldies.
Redzēji, Krisisa? Johaidī!
Es tev teicu. Tik uz augšu!
Kāds ēzelis tēvocis Ignasio piedzima, tāds palika,
-tāpēc… -Bet tava mamma
mani izmetīs no universitātes.
Nē. Viņa var tikai likt, lai apgūsti šo kursu vēlreiz,
-un padarīt dzīvi nepanesamu. -Vēl vairāk?
Uzgaidi! Tā ir Naljeli.
Hallo!
Kas notika?
Kur esat?
Zvani uz 911! Es jau braucu. Labi?
Kas noticis?
Naljeli kļuvis slikti. Braucam uz Tlatelolko!
Un tagad - mūsu pēdējais mačs!
Šodien te ir tikai vislabākie.
Vai esat gatavi finālam?
Šodien uz skatuves līs asinis.
-Gribat zināt, kurš ir pirmais finālists? -Jā!
Aplaudēsim Krisai jeb Ugunij!
Turiet rokas gaisā! Neapdzēsiet mani!
Velns, jā!
Otrs finālists,
kas stāsies pretī Krisai…
Skaļi sagaidiet -
Markuss "Džastiss" Tamajo!
Markus! Markus!
Tas ir mans brālis! Spridzini!
-Mans mīļais Džastis Bīber! -Jā?
Ko tu darīsi ar iegūto naudu, ja uzvarēsi?
Man vajag naudu, lai varētu nopirkt jaunas drēbes un zīmēties.
Labi. Un arī, lai kaut kur aizietu ar draudzeni.
Vai tava draudzene šodien ir te?
Tā ir viņa.
Es tevi mīlu, mīļā.
Tas būs interesanti. Tas būs šmucīgi.
Tā gan.
Krisa, un ja uzvarēsi tu, ko darīsi ar naudu?
Vispār es…
Es notīšos no šejienes uz visiem laikiem.
Vai dzirdējāt? Nu, nu!
Nu beidz!
Domāju, ka tas izšķirsies duelī.
Dīdžej, vai uzliksi bītu?
-Tas būs skarbi. -Jā.
Mēs gribam redzēt asinis, suņi!
Rokas augšā! Gribu, lai visiem rokas būtu augšā.
Markus! Markus!
Sāciet pēc trim… divām… vienas… Aiziet!
Esmu aizņemts Nu kā lai paskaidroju?
Tev paveicies tiešām Jo būs man arī nauda
Nu ir man pat fanes Tikai tev es to saku
Vai vainīgas viņas Ka tavs puisis ir skaists?
Tev liekas - tu ķēniņš Bet neesi pat ubags
Tava slava - tik mēme Mīļais, ko lai tev saku?
Viņš saka - man veicas Bet ne jau man viņš tērē
Viņa fani to nezin' Bet rīmes es viņam rakstu
Tu raksti man rīmes? To aiz skaudības saki
Ne vārdam es neticu Jo tas viss ir meli
Esmu varonis slavens Mazā, tu taču zini
Kamēr tu neko nedari Es dzīvības glābju
Tev gribas būt varonim Dzīvē citādi rādās
Smago darbu veic māsa Tu tik sēdi un stūrē
Šķiet - vajag tev autiņus Jo gāz sūdus man virsū
Viņš saka - neko nedaru Bet es jau svinu uzvaru
Viņi gan dod vaļā! Saka briesmu lietas.
Ak tev nepatīk autiņš? Nu, to redzu es skaidri
Tu par ģimeni runā Bet to negribi. Smalki!
Bet mums jāsaprot tas Viņa nav šejieniete
Viņas vecākiem netrūkst Tie nekad viņai nezvana
Vienalga, ka nezvana
Kāda tev starpība?
Ja manu dzīvi zinātu Tu arī citu gribētu
Tagad repo jebkurš Kam tik atveras mute
Man teica - būs līmenis Kāpēc stāv te tas idiņš?
Vai tiešām jums patīk Tik muļķīgi panti?
Nekas viņai nepatīk Nu, viņa ir traka
Tu lielies, ka proti Bet ārā tev nenāk
Tad nebrīnies, ka es Reiz iešu pie citas
Kā vari tu aiziet Ja pat neesi ar mani?
Es gribu vīrieti blakus Nevis bailīgu bērnu
Ja rīt būšu prom Tad neskrien man pakaļ!
Jau reiz esi pamests Bet tu jau to zini
Beidzam!
Vai gribat zināt, kurš uzvarēja?
Krisa! Krisa!
Markuss! Markuss!
Vai tev ir lēmums?
Šovakar mums ir uzvarētājs.
Un šajās sacensībās uzvarēja…
Krisa!
Krisa! Krisa!
Viņai sāpēja galva, un viņa noģība.
Viņa tikko aizvēra acis. Tās bija vaļā.
Naljeli!
-Būs labi, ja? Mīļā! Paskaties uz mani! -Naljeli! Paliec te!
-Naljeli! Paklausies! Saglabāsim mieru! -Esam te.
Tūlīt būs dakteri.
-Mīļā, lūdzu, atver acis! -Naljeli! Nolādēts!
-Dari kaut ko, lūdzu! -Kur ir tie ātrie?
Nupat acis bija vaļā. Atver acis!
Lūdzu!
Ātrie ir klāt.
Ir klāt. Dakteri ir klāt. Viņi tev palīdzēs.
Uz šejieni.
-Būs labi, ja? -Lūdzu, man to nenodari!
Sieviete, 27 gadi. Zaudēja samaņu.
Ir reizes, kad ar vārdiem nepietiek.
Tulkojusi Inguna Puķīte