Це не гра! Наступна куля полетить у вас.
Тихо.
Ми прийшли її рятувати.
-Ото й усе. -Втратила багато крові.
Тут ми не зарадимо. Треба її забрати.
-Я серйозно. -Якщо вона вмре,
ви до кінця життя про це жалкуватимете.
Дозвольте її забрати…
-будь ласка. -Рамоне…
Рамоне.
Тату, не підходь ближче.
Ви ж не хочете гнити у тюрмі?
Ви й не уявляєте, яке там життя.
Не читай мені лекцій, жирний козел.
Надворі стільки людей.
Мовчи.
Там моя сестра й тато.
-Скажіть, що відбувається, капітане. -Займіть позиції!
Ми її втрачаємо, от-от відмовить серце.
Треба діяти!
Бачите?
Будь ласка…
Я винен, не вона!
-Тихо! Це магазин мого тата. -Що ти робиш?
Це ти що робиш? Тупак!
Поможи своїй подрузі.
Він просто допомагає.
Сюди.
-Тримайте міцно. -Так?
Так, так.
Ні, ні.
Твій тато надворі.
Справді?
Ти…
найдорожче, що в нього є.
Не варнякайте. Ви не знаєте мого тата.
Він виродок.
Тому не брешіть.
Що ти робиш?
-Ні, Рамоне! -Відпусти!
Вогонь!
Киньте зброю!
Негайно! Киньте зброю!
Маріґабі, лікарко.
-Ти в нормі? -Так, іди до тата.
-Де він? -Отам.
Рамоне. Тату, ти не поранений?
Що тут було?
-Я розберуся. Іди до сестри. -Точно?
-Так. -Добре.
Куля вийшла, тому все буде добре.
Дихай.
Злочинець.
Гей, ви куди зібралися?
Білявка наша.
Ніхера. Ми приїхали перші, вона їде з нами.
Маріґабі, нехай.
-Ми не звірі. -Рамоне, серйозно?
Молодці. Усе чисто?
-Так. -Молодці, кретини.
Виродки.
-Ти в нормі? -Так.
-Витягуємо. -Так.
Гачки скоро зламаються. Я тобі казала.
Вона не дихає.
Кров'яний тиск 90 на 30. Ми її втрачаємо.
-Положення Тренделенбурґа. -Так тепер не роблять.
Я сказав, у Тренделенбурґа.
Тисни на газ, чувак.
Пробую, лікарко.
Їду, як можу.
Чорт, чорт, чорт…
Вона вижила!
-Хто? Поліціянтка? -Так!
-Чорт! -Поздоровляю.
НІЧНА РОДИНА
ЗА МОТИВАМИ ДОКУМЕНТАЛЬНОГО ФІЛЬМУ
Не може бути!
Це тобі оплески?
Так, мені присвятили показ.
Найкраще в цьому те, що я усвідомила: я не сама.
Це точно.
Знаєш що? Ти, мабуть, знаєш, як тобі пощастило.
У тебе є дівчина, яка дуже тебе любить.
Це правда.
І такі милі колеги-актори.
А ще ти знайшла нову подругу під час землетрусу.
Дякую.
-За що? -За все.
Моя актриса.
А що ти?
Що я?
Не знаю. Розкажи мені все.
Тільки не про медицину.
Відволічи мене.
Добре. Ну…
Що я можу розказати?
Щось особисте?
Ну…
Є один лікар у Центральні лікарні.
Він не Берні, але…
Ми познайомилися, бо я часто приїжджала туди на швидкій.
Ми таємно зустрічаємось.
Але ми так звикли постійно ховатися…
Що це наче нікуди не веде. Не знаю…
Але…
а що ти хочеш від цих стосунків?
Що я хочу?
Боже, я ніколи про це не думала.
У мене так мало часу і…
Це ж страшно, скажіть? Думати про свої бажання.
Вона показала?
-Так. -Чудово, правда?
Хочу вже побачити фільм. Усе так гарно!
-Дякую. -Не відкривай, будь ласка.
-Знову болить? -Ні.
Не применшуй, кохана.
Останнім часом у неї болить голова через світло й шум.
Через усе.
Я вважаю, що треба розказати лікарю, але вона вперта.
Не треба. Це дурниця.
Я приймаю стільки ліків… Вип'ю аспірину, і все буде нормально.
Що скажеш, лікарко? Треба вертатися в лікарню?
Не кажи такого.
На тебе впала ціла будівля.
Знаєш, що лікує найкраще?
-Це. -Любов.
Я краща за всі ліки.
Як банально.
ОГЛЯД СПОРУДИ
Високий?
Добрий день.
-Можете зачекати в кабінеті? -Так.
Я скоро підійду.
Лишив телефон у машині.
Маріґабі.
Не поводься так. Прошу, нам треба поговорити.
Говорити? Щоб ти кинув мені в лице ще якусь послугу?
Я повівся паскудно. Я знаю.
Не відповідай мені тим самим. Ти вища за це.
Я не перестав тобі дзвонити. Давай поговоримо.
Між ними точно щось є…
-Він красень. -Ще і який.
Принаймні знаємо, що в неї хороший смак.
Чудовий смак.
Може, підійдемо до них?
Покличеш її на побачення.
Серйозно.
Хочеш офіційних стосунків?
Я тільки за.
Нехай роблять, що хочуть. Ми ж не зустрічаємось.
Та ну. Вона ж тобі подобається.
Борися за неї.
Що як вони сваряться?
Сам розумієш.
Іду на заняття. Поговоримо пізніше.
Ти подумай. Поговоримо пізніше…
Ну нафік.
Я не знав, що в Хуліто поганий зір.
Він ніколи не скаржився.
Я жахливий батько.
Ти такий дурень.
Йому потрібна наша з тобою підтримка, як і брата з сестрою.
Просто…
Розумію. Вони на мене сердиті.
Поки що поговоримо про Хуліто.
Нехай буде так: поки ми працюємо,
-він буде з тобою… -Так.
-а ми будемо на зв'язку. -Добре.
А ще я спробую бути люб'язнішим до…
Він тобі подобається тільки тому, що він худий?
Ну тебе, Рамоне! Тільки не це.
Серйозно, просто перестань.
Я знаю, що змінився.
Знаєш, як я це усвідомив?
Недавно одна дівчина назвала мене жирним.
Серйозно?
Це було жахливо.
І мені стало ще гірше, коли я глянув у дзеркало.
Бо це правда.
Я справді жирний.
Зате ти завжди був чарівний.
Що?
Куди ми йдемо?
Мушу вертатися в ресторан.
Знаю, а я мушу ремонтувати квартиру.
І що?
Дивися…
Ми цілувалися на тій лавці, пам'ятаєш?
Ні.
-Це наша пісня. -Ні, ні…
Я знала, що так буде, коли ти запросив мене тут зустрітися.
Ти сказав, що це нейтральна територія. Вона не нейтральна.
Потанцюємо?
Ні, Рамоне. Серйозно, ні.
Я серйозно, це не нормально.
Нічого такого.
-Узагалі. -Вибач.
Ти співав мені серенаду лише раз – коли освідчувався.
Глянь, скільки всього мало статися, щоб це повторилося.
-Пробач… -Рамоне.
-Пробач. -Я серйозно.
АКСОЛОТЛЬ
Що робить місце домом?
Це точно не місце, де ти живеш, і не речі, що висять на стінах.
Може, дім – це те, чим ми наповнюємо життя.
Не знаю.Говорю банальщину.
Здається, я в нього закохуюсь.
Приніс міцної кави.
-Граєш на гітарі? -Аж ніяк.
Це мамина.
-Ні… -Клянуся.
-Лікарка Ґомес грає на гітарі? -Так, присягаюся.
Гарно!
У дитинстві вона співала мені пісні Сесілії Тоссант.
-Знаєш її? -Ні.
Це мексиканська Патті Сміт.
Хто? Сміт?
Ти й Патті Сміт не знаєш?
-Ні. -Капець.
Це Сесілія Тоссант.
-Я тобі покажу. Вона співає таке… -Заспівай мені.
Гітара трохи розстроєна. Якось так…
Дорога…
Секунду.
Я довго їду цією дорогою…
-Можеш не продовжувати. -Просто гітара розстроєна.
Розумію, але не треба.
-Піца! -Зараз буду.
Я лишуся тут.
Секунду.
-Гей! Це мій шматок! -Скільки там?
Хочу ананас!
Ти взяв соус?
Вона горіла, але їстів…
Слава богу, ресторан розвивається повільно, але впевнено.
Звичайно. Ти дуже смачно готуєш.
До речі…
На.
Це небагато, але хоч щось.
Я даю їх тобі… не через вину.
Бо хочу й можу…
і тепер маю щось своє.
Мамо…
Ти пішла…
через кумову кузину?
Ти справді віриш, що я пішла, бо твій тато з кимось фліртував?
Мені тоді було дуже боляче.
Але…
причини були інші.
-Дуже особисті. -Які?
Ну, я…
Я постійно за все переживала.
Переживала за вас усіх…
і почала втрачати себе…
Мамо!
Маркус узяв вихідний. Пішов на вечірку.
Можна мені поїхати з ними? Помогти великому босу?
-Ні. -Будь ласка!
Маріґабі.
Сьогодні ми будемо вдвох.
До речі, наш будинок перевірили. Ми можемо вертатися у квартиру.
Усі ми.
Ну, мамо! Завтра субота. І Маркус знову не працює.
Він готується до завтра. Серйозно.
Він не запитував дозволу. Поставив перед фактом.
Так вони тепер поводяться…
Що це за подія?
Маркус і Кріс виступлять на хіп-хоп батлі.
-Чудово! -Він тобі не казав?
Ні.
Сандвічі, донечко.
-Дякую, ма. -Па!
Ходімо.
Ворушись.
-Мабуть, забув. -Напевно.
Ми вертаємося додому.
То можна мені у швидку?
-Ні! -Ні!
Дуже круто! Так тримати.
Діджей, починай!
Пошумимо
Ось так, йоу
Як мені сидіти Коли в мене ще є пиво?
Я тебе заткну Якщо ти будеш непоштива
Ти хижачка Але почуваєшся, як здобич
Ми йдемо геть І більше не буде цих облич
Маркус, лиши щось стерв'ятникам.
Так ти вітаєшся з братаном?
-Пробач, привіт. -Здоров.
-Привіт. -Як ти? Готовий запалювати?
Само собою, старий.
Гей, ти йдеш сам?
Тільки сьогодні, клянуся!
А завтра використаємо секретну зброю. Вгадай, кого?
-Обіцяю. -Іди вже.
Пошуміть, народ Бо я вже прощаюсь
Надіюся, вас далі розриває
Оплески для Ворона.
Так. Шуміть, шуміть.
Чудово.
Прямо в писок.
Виродки, ви все псуєте!
Просто скажи, чи ти з ним трахалася. Я зрозумію.
Гей, там бійка.
Це правда чи ні, сука?
-Тихо. -Трахалася?
-Кретин, заспокойся! -Відпусти її!
-Відчепися… -…повія, курва, брудна…
-Перестань! -Сука!
-Відпусти! -Що? Відпустити?
-Кинь це. -Ти шльондра. Повія.
Мені тебе вбити, тупа сука?
Вбити тебе, курва?
-Ти мене лякаєш. Досить. -«Лякаю»? Я тебе зараз налякаю!
-Нікому ти не треба! Ти сама! -Замовкни!
-Заспокойся… -Не лізь.
-Хочеш нарватися? -Заспокойся! І опусти це!
Опустити, козел?
-Усе гаразд. Будь зі мною. -Хуан!
-Це просто дівчина! -Просто дівчина, ага!
Гей!
-Маркус! -Ану лежи!
-Заспокойся! -Який же ти козел!
Гей!
-Не підходь до мене. -Спокійно.
Усе гаразд, заспокойся.
Тобі щось потрібно? Подзвонити комусь?
Поговори зі мною.
Довіряєш комусь, а тобі роблять боляче.
Він обіцяв нормально до мене ставитись.
Чому все завжди так херово?
Чому ти з таким кретином?
Він обіцяв помогти поїхати з дому.
Не підходь.
Добре.
Усе гаразд. Усе нормально.
Я теж давно хочу звідси забратися.
Нащо казати, що любиш, а тоді ставитися так гівняно?
Бо люди гівнюки.
Але все буде добре.
Заспокойся, і ми виберемося звідси.
Я тобі допоможу.
Крістіно.
Хвилинку.
-Ти в нормі? -Ага.
-Нехай іде звідси. -Усе норм.
Дай нам хвилинку.
Ходімо. Поговоримо деінде.
Ходімо. Усе буде гаразд.
Давай. Ідемо звідси.
Усе норм?
Так, ходімо.
Дівчино, не стрибай!
Ні!
Ні! Що за чорт!
Біжу, біжу!
-Біжу. -Боже, обережніше!
Відвали. Пропустіть!
Відійдіть, я парамедик!
Розступіться!
Старий, відійди. Далі!
Я сказав розступитися. Шмат, розжени їх!
Народ, не підходимо! Не підходимо!
Мене звуть Маркус, я парамедик. Я тобі допоможу.
Лікарко! Я на вечірці, і дівчина впала…
Мчіть сюди!
Це 0-84, лікарко!
На старій фабриці, де в нас вечірки. Колонія Обрера.
І поспішіть!
Крісіс, поможи! Іди сюди.
Потрібна твоя допомога.
Їй не можна засинати. Говори з нею, щоб вона не заснула.
-Потрібні дві кепки. -Я тут.
Шмат, сюди.
Принеси дві кепки, щось накритися і худі. Швидко.
Дай бандану.
Ти сильна. Ти дуже сильна.
Крісіс, поможи.
Сильніше, сильніше.
Ворон, іди сюди. Сядь. Тримай її за плече.
Другу руку поклади тут.
Я скажу. Перевертаємо на три.
Потрібно її перевернути.
-Раз… -Два… три.
Знаю. Знаю, тобі боляче…
Ти дуже сильна!
-Не знімайте, боже! -Кретин!
Візьми мене за руку.
Чорт. Кров з вуха.
-Чорт. Дай кепку. -Не засинай.
Говори з нею і не дай заснути.
Сонце, я тут.
Не засинай. Будь зі мною. Тримай мене за руку.
Тримай за руку.
Посвіти ліхтариком. Звідси – сюди.
Дівчино, не засинай.
Зараз. Раз… два… три.
Дівчино, не засинай!
Треба її накрити!
Дайте щось її накрити!
На.
Прошу, лишайся тут.
Лікарко, не знаю, що я накоїв. Мабуть, погано перевернув.
-У неї очі єнота. -Маркусе!
Не дай їй заснути!
Очі єнота, кров, зламаний череп.
Будь з нами! Прошу.
Кріс, Маріґабі вже тут. Приведи її.
-Не підходьте! Приїхала швидка! -Пропустіть!
Сюди!
Швидко!
Вона вмирає!
Розступіться!
-Що таке? -Глянь на вухо.
-Думаю, у неї перелом черепа. -Маркусе, усе буде добре.
-Так… -Добре.
-Угу. -Спокійно.
Сину, як тут усе?
Пропустіть.
-Так. -Обережно.
-Раз, два, три.
-Є. Туди. -Ідемо!
Не тою рукою.
Чорт. Начхати, Маріґабі. Не знаю, чи це я винен.
Давно вона знепритомніла?
-Мінімум 15 хвилин. -Ясно.
Підготуй усе для інтубації.
Що там?
Дихає краще, але стан кепський.
Ти молодчина, Крісіс. Справді.
-Я могла зробити більше… -Ні, слухай.
Про неї подбають. Скоро будемо в лікарні. Вона виживе.
Обіцяю.
Тримайся, ми вже майже на місці.
Тисни на газ, тату.
Докинь ще. Ще трохи.
Я заощаджую, щоб звозити тебе в Акапулько.
-Може, в Ікстапу, але хочу Акапулько. -Чанґо, привіт.
Я відправила Кріс на таксі додому.
Глянь, що я маю.
-Не блефуй. Сховай. -Добре…
За тобою тут стежать.
Підійдеш чи ні?
Він іде сюди.
-Ходімо. -Добре.
До зустрічі, Розіто. І не забудь:
пляж, ти і я, Копакабана,
Канкун. Що забажаєш.
-Ти на нього наговорюєш. Я не… -Не ти з ним спиш…
Привіт, це ви врятували дівчину, яка стрибнула з даху?
А що?
Ви її врятували?
-Так, ми двоє. -Краще ходімо звідси.
-То ви герої. -Маркусе.
Зачекай, вони хочуть дізнатися про нас більше.
-Ми герої. -Я зачекаю в машині.
Маріґабі.
Мене за це виженуть з універу!
-Маріґабі! Не лишай мене одного! -Годі тобі.
Ми її переконаємо.
Ваше ім'я?
Маркус Тамайо до ваших послуг.
-Де ви були? -Коли?
-Коли це сталося. -Гляньте, як усе обернулося.
-Що ви робили? Чим займаєтесь? -Ну, рятую життя.
-Чому ви були там. -Ситуація така…
що я також займаюся музикою.
Але мушу якось заробляти гроші.
Хотів би я робити це безплатно, але мушу за щось жити.
Ми рятуємо життя. Ми потрібні людям у біді.
Маркус!
Їй усе краще дається!
Гей…
Що таке? Ти навіть гарніша, ніж учора.
Тепер у домі так тихо.
Слава Богу.
Іди до мене…
Знаю, тобі було важко.
Дякую за все, що ти зробив для моїх дітей.
Я завжди буду їм радий.
Навіть найстаршому… Рамонові.
Давай це скинемо.
Ми запізнимося.
-Хто читатиме проповідь? -Байдуже.
Аякже.
Довіриш проповідь іншому?
Я переодягнуся, і виходимо.
Ти розляпуєш, Хуліто.
Це ти змусив мене фарбувати.
Зосередься.
Ви гляньте.
Чудово. Гарно попрацювали.
Підлога першокласна.
Чу-до-ва.
-То сам і малюй. -Ні…
Рок-зірки не малюють.
Ти тепер рок-зірка?
Так і буде, коли ми виграємо конкурс.
Дивись.
Ви бачили? Стільки лайків.
-Учися. -Вгамуйся.
Рамоне, дякую, що дозволили лишитися.
Пусте. Ми завжди тобі раді.
-Дуже дякую. -Прошу.
Гей ти, «рок-зірка».
-Куди йдеш? -На конкурс.
А мамі розказав?
-Мабуть, забув. -То розкажи.
Тільки попроси не приводити пастора.
-Авжеж. -Іду збиратися.
-Треба їх забрати. -Ходімо.
-Наступного разу фарбуєш ти. -Дякую.
-Нема за що. -На все добре.
Коли Бог осяює мене своїм світлом…
Я був самотній,
обшарпаний,
бо стільки днів блукав по пустелі.
А тоді зустрівся з самим собою.
Зіткнувся з минулим і лишив його позаду.
Бо коли впускаєш минуле, ніби воно тобою керує,
то стаєш в'язнем спогадів і старих звичок.
А Господь пропонує справжнє оновлення.
Яке ми приймаємо як своє минуле, теперішнє й майбутнє.
-Алілуя, брати. Слава Господу! -Слава Господу.
Тут живуть батьки?
Тільки мама. Тато живе в Іспанії.
-Але вони все ще разом чи… -Ні.
Вони розійшлися.
Ми разом жили в Іспанії.
Мама захотіла вернутися, коли вони розійшлися.
Їй запропонували посаду декана у медінституті…
тому й не дивно.
Вона кликала мене з собою, але я не хотів усе кидати.
-Розумієш? -Ти… не скучав за нею?
Як гадаєш, що мене сюди привело?
Я візьму книжки й вернуся.
Гей…
Хочеш сходити на концерт мого брата і його дівчини?
-Маркус співає? -Він чудовий репер.
-Серйозно? -Зі своєю дівчиною.
-Це реп-батл. -Я таке не пропущу.
-Я швидко. -Добре.
МАРІҐАБІ: ЯК ТИ?
НАЄЛЛІ: НІЧОГО. ГОЛОВА ТРОХИ БОЛИТЬ.
МАРІҐАБІ: ВІДПОЧИВАЙ. Я ПОДЗВОНЮ.
-Сину. -Привіт.
Добре, що ти прийшов!
Це Маріґабі?
-Так. -І ти її так лишив?
-Ми вже їдемо. Ми поспішаємо. -Ні! Лишіться на обід.
-Обоє. -Ні, мамо, не треба…
-Не будь так… -Але ми поспішаємо.
-Не треба… -Мій син дуже невихований.
-Він мене соромиться. -Я, соромлюся?
Я розказав їй, що ти граєш на гітарі.
У нас невеличкий сімейний обід.
Тут я не твій декан.
А просто хазяйка. Ходімо.
-Ми не мусимо. -Та ні, ходімо.
-Точно? -Так.
-Ходімо. -Добре, ходімо.
Батькам пофіг, що я вчора не прийшла додому.
Навіть не написали. Ніби мене не існує.
Усі батьки фігові.
Тільки не ми.
Знову за своє.
Офігіти, як круто.
Дивися.
Капець, я мем.
«Репер рятує життя».
«Праведник Бібер».
Я їм що, якийсь ґринґо?
-Як тупо. -Та ну. Це круто.
Це безглуздо.
-Чому? Це круто. -«Чому?»
Краще б писали про типа, який її ледь не вбив!
-Ось що має стати вірусним. -Крісіс, та що ти.
Ми їй помогли. Вона буде жити.
-Не знаю. -Та що таке?
Люди вдячні за те, що ми робимо.
Ти бачила, як це важко. Перестань.
Це, звісно, добре…
Але краще б я не дала їй стрибнути.
-Краще підібрала слова, щось… -Крісіс.
Ти добре впоралась.
Ми вирубили того виродка, а з нею все буде добре.
У чому твоя вина?
Тепер маємо класну історію для малюка.
Батьки-супергерої врятували дівчину в небезпеці.
-Коханий, я серйозно. -І я.
Слухай.
Нам потрібні гроші.
Мусимо виграти конкурс.
Що скажеш, якщо ми виступимо окремо?
Не разом.
-Ти знущаєшся? -Математика діє і тут, і в Колумбії.
Що скажеш?
-Упевнений? -Так буде краще для обох.
Добре. Згода.
Шмат, твій друг – герой.
Прошу поваги.
Чотириста?
Та ну.
-Легкі двадцять п'ять тисяч доларів. -Ого.
За двогодинну операцію. Мм?
То тебе геть не переймають пацієнти.
-Ти думаєш тільки про гроші. -Не починай…
-Я сходжу по пиво. Тобі взяти? -Не треба, дякую.
До речі, Марія Ґабріела – прекрасна студентка.
У неї справжній хист до медицини.
Але вона хоче вивчати екстрену медицину,
-а я хочу її відмовити. -Екстрену медицину?
Яка в тебе коротка пам'ять, сестро.
-Чому? -Забула про свої бунтівні роки?
-Бунтівні роки, точно… -Ага.
Щоб ти знала, ця лікарка…
-працювала парамедиком. -Справді?
Я теж парамедик. Тобто… була раніше.
Я бачив, як вона з братом працює. Такий жах.
-Після землетрусу. -Он як?
Без образ,
але парамедики завжди… лишаються парамедиками.
-Гей. -Як на мене, вони круті.
Дядьку Іґнасіо, ви знали, що є…
-Менш ніж сто? -Так, сто.
Менш ніж сто швидких на ціле місто?
Менш ніж сто карет швидкої на десять мільйонів людей.
Це не дуже справедливо.
Плюс усі нелегальні.
Бачили, як їх прикрашають?
Недавно бачив швидку з блискавками й тигром,
а ще полум'ям.
Мало того, там була нижня підсвітка.
Здавалося, вона пливе в повітрі.
І я подумав:
«Якби я лежав непритомний на вулиці,
а тоді раптово прокинувся у такій штуці,
то подумав би: "Мене що, викрали?"»
«Я що, вмер?»
-Що таке? -Дякую за запрошення, лікарко Ґомес.
Але мені неприємно дивитися, як ви підтираєте дупи
клятвою Гіппократа.
Для вас важливіше розцілувати зароблені гроші.
Привілейованим легко насміхатися.
Коли інші ночами працюють не покладаючи рук і роблять усе за вас.
Коли ви, ви й ви міцно спите в ліжках.
Перепрошую.
Бачиш його?
Клас.
-Це він? -Це Праведник?
-Гей, ти Праведник Бібер? -Так.
-Можна зробити селфі? -Аякже.
І ще раз, швидко!
Прекрасно!
-Дякую! -Вам дякую.
Дякую!
Бачила? Мене всі люблять.
Я ж казав. Я прославлюся.
Дядько Іґнасіо завжди був козлом.
-Не треба… -Зачекай.
Твоя мама мене вижене.
Та ні. Максимум – влаштує тобі повторний курс
-і зіпсує тобі життя. -Ще більше?
Чекай, це Наєллі.
Алло.
Що сталось?
Де ти?
Дзвони 911. Я вже їду.
Що таке?
У Наєллі ускладнення. Їдьмо в Тлателолко.
Вітаємо на останньому поєдинку!
Пройшли лише найкращі з найкращих!
Ви готові до фіналу?
Сьогодні чиясь кров проллється по підлозі.
-Хочете побачити першу фіналістку? -Так!
Оплески для Кріс… Вогонь!
Руки догори! Не стихайте!
Крутяк!
І наш другий фіналіст,
який позмагається з Кріс.
Пошуміть для…
Маркуса «Праведника» Тамайо!
Маркус!
Мій брат! Покажи клас!
-Сам Праведник Бібер… -Так?
На що ти витратиш гроші, якщо виграєш батл?
Куплю собі нові шмотки і буду вимахуватися на районі.
А ще зводжу кохану на побачення.
Твоя кохана сьогодні з нами?
Он вона.
Люблю тебе, кохана.
Оце вже цікаво. Оце буде брудно.
Скажи?
Кріс, якщо переможеш, що зробиш з грішми?
Подумаймо. Я…
Заберуся звідси раз і назавжди.
Ви чули? Бах!
Не кажи так.
Краще вирішити цей конфлікт на полі бою!
Діджею, задай біт.
-Зараз буде різанина! -Ага.
Хочемо побачити кров!
Руки вгору! Покажіть ваші руки!
Маркус!
Починаємо за три, дві, одну… Старт!
Жінко, я дуже зайнятий Ти й сама бачиш
Тобі так пощастило Скоро буду багатий
Юрба любить мій реп Просто щоб ти знала
Не їхня вина Що ти красунчика обрала
Ти вдаєш короля Хоч заледве селюк
Твоя слава – мем Якийсь убогий трюк
Пощастило Що ти плачеш, коли я витрачаю
Що йому пишу я тексти Фанати ж не знають
То ти для мене пишеш? Б'єш себе в груди?
Краще не довіряти тим Хто заговорює зуби
Я крутий, я герой Ти гаєш час за ниттям
Поки штани просиджуєш Я тут рятую життя
Ти вдаєш героя І мрієш про славу
А сам водиш швидку Поки сестра робить справи
Тобі потрібний підгузок Бо ти среш на нас
Каже, що я нероба Але я справжній ас
Вони ж сваряться. І кажуть жахливі речі.
Ти любиш підгузки? Кажеш прямо в очі
Торочиш про стосунки Та сім'ї не хочеш
Зрозумійте ви Вона не з нашого краю
Батьки їй не дзвонять І не виручають
Вони не дзвонять, не сумують
Та це не твоє діло
Якби мене ти цінував Тобі б це теж боліло
Ти типу репер Та твої тексти сопливі
Мені обіцяли короля А я застрягла з крокодилом
Вам що, до вподоби Такі банальні рими?
Вона тільки скаржиться І скиглить невпинно
Ти кажеш, що офігенна Але цього я не бачу
Коли ж знайду собі іншу То просто заплачеш
Знайдеш собі іншу? Та я і так не твоя
Я хочу справжнього чоловіка А не налякане дитя
Прошу, мене не шукай Коли тебе я кину
Тебе не раз уже лишали І сам це знаєш, сиротина
Кінець!
Хочете знати, хто переміг?
Кріс, Кріс!
Маркус! Маркус!
Який вердикт?
Переможця визначено!
Перемагає…
Кріс!
У неї боліла голова, і вона знепритомніла.
Просто заплющилися очі. Вона не спала!
Наєллі!
-Сонце, кохана! -Наєллі, будь з нами!
-Наєллі! Слухай мій голос. -Ми тут!
Лікарі вже їдуть.
-Кохана, розплющ очі! -Наєллі, чорт!
-Зроби щось, благаю! -Де довбана швидка?
Вона була притомна. Розплющ очі!
Прошу.
Швидка вже тут!
Лікарі йдуть сюди. Вони допоможуть.
Сюди.
-Усе буде добре? -Не чини так зі мною.
Жінка, 27 років, знепритомніла.
Інколи слів уже недостатньо.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська