Kör förbi polisbilen.
Det är mycket folk här.
Var har ni varit? Vilken tid det tog.
- In dit? - Ja, skynda er.
- Vad har hänt? - Nån skitstövel slog en tjej.
Varför dröjde det så? In hit.
Sluta stirra, börja jobba.
- Jag vet inte vad problemet är. - Är det han?
Vi bad redan bögjäveln om ursäkt, men han lipar bara.
- Vad har du för fel? Visa lite respekt! - Lugn.
Vad har du för fel?
- Hej. - Rör mig inte!
Jag heter Marcus och är sjukvårdare.
- Vi är vana vid det här. Ids inte. - Hon blöder. Låt mig ta hand om henne.
- Få se på ansiktet. - Så elakt.
Såja. De slog dig verkligen hårt, va?
Sen stötte jag på den här mannen utklädd till vete fan.
Var det de här puckona? De kommer att bli utsparkade.
Det här kanske svider lite.
- Gick det bra? - Hon klarar sig.
Jag vet, jag vet.
Vad behöver hon?
Bara några stygn.
Jag har nåt som får dig att må bättre.
Det här är den sista.
Låt mig bara titta.
Såja.
Sådär! Så gott som återställd.
Tack.
Det var inget.
Det var allt.
Det finns en klinik runt...
Vi går och äter nåt.
Är du hungrig?
Det finns en klinik runt hörnet. Vi kan sy ihop henne där.
Vill du gå, älskling?
Vi drar.
Håll i den här.
Seriöst, du kan vara på kliniken på nolltid.
- Pau! - Allt bra?
Paula!
Paula! Älskling, vad är det?
Paula? Vakna!
Jag behöver veta vad ni två har tagit.
Inget! Sprit! Bara alkohol!
Hon har andningsstillestånd. Skynda dig!
- Älskling. - Marcus! Skynda!
Gav du henne sprutan rätt?
- Ja. - I en ven?
Självklart.
- Vad gav du henne? - Lidokain. Hon hade väldigt ont.
Kollade du om hon är allergisk?
Nej.
Jag klantade mig.
Några allergier?
Jag vet inte...
Eventuell allergisk reaktion mot lidokain.
- Va? - Satan. Vad korkad jag är.
Vad har ni gjort?
Släpp in mig.
- Kom in. - Här.
Det hör till protokollet.
Jag vet.
Jag klantade mig. Riktigt ordentligt.
Det kan inte fortsätta så här.
Hur då?
Utan Marigaby?
Eller med din korkade son Marcus?
Jag försökte.
Jag försökte verkligen. Jag slet arslet av mig.
Men det här är inte min grej.
Inte min grej.
Kan jag få lite?
INSPIRERAD AV DOKUMENTÄREN NATTENS ÄNGLAR
Nej. Så långt gick jag inte.
Bara långt nog för att kunna tänka.
Jag letar alltid efter svar,
men kanske det vore bäst att sluta ställa så många frågor.
Kanske det är därför vi inte tänker över saker. Eller vad tror ni?
Mary!
Kom!
Jag kommer!
Vad är det med dig nu?
Är du kär eller nåt?
Jag drömde om den jävla ambulansen igen.
Om brorsan, Julito och pappa.
Men de är inte här nu.
Så vad sägs om en lugn och skön frukost?
Eller vadå?
Du bara längtar efter jobbet, va?
Nej.
Inte den heller.
Vad är det? Vad händer?
Vi kommer att få spö.
Jag har förhandssålt de bästa, blodigaste och äckligaste bilderna.
De här duger inte, pucko.
Vad menar du med "förhandssålt"?
Några har redan betalat för nåt de inte får.
- Vart tror ni att ni är på väg? - Vi vill ha våra pengar!
- Det gick på skit. - Varför tog du inga bra bilder?
- Bli inte arga. - Jag sa åt er att vakta henne!
Idioter! Vad fan? Fånga dem!
Ni är ju värdelösa. Spring då!
Fort! Vakta staketet!
Skynda dig.
Jag gör ju det! Chilla!
Skynda dig.
Stressa mig inte.
- Kom igen nu! - Vänta lite.
Fan, vad snabb du är.
- Din ryggsäck! Kom igen! - Spring! Fort!
Jag är glad att mitt foto inte är där med de döda.
Jag har inget att säga dig.
Jag frågade ju inget.
Men det har gått en vecka, och jag har inte hört av henne.
Din dotter mår bra. Det är det enda som borde räknas just nu.
Det räcker inte för mig.
Jag vill veta varför hon inte litar på mig.
Det handlar inte om dig.
När världen blir för mycket måste man komma bort en sväng.
När ens jobb är att rädda liv så kan man inte bara försvinna.
Det är knappast bra för hennes studier.
Menar du seriöst att du bryr dig om det
när det är ambulansens fel att hon blir utsparkad?
Hon löser det. Du äger inte henne. Eller någon annan, för den delen.
Det är som att prata med en vägg.
Det är din hemläxa.
Utan Marigaby är firman i skiten.
Du minns väl att jag blev utsparkad från skolan?
Precis som jag.
Vi behöver en tredje.
Nån som är rask och effektiv.
Nån som kan saker.
Som också heter María Gabriela?
Jag menade det jag sa igår.
Jag hoppar av ambulansen.
Sluta prata smörja.
Vi kan ringa Meliar.
Han är gammal men duktig.
Eller så kan vi överväga... Inte vet jag.
Juan Carlos. Eller Toño!
Fast jag tror att Toño jobbar för Ambriz.
Cris är gravid.
På riktigt.
Om du lyssnade så skulle du inse att jag inte snackar skit.
Jag hoppar av ambulansen.
Kom igen. Lägg ner den där.
Vem fan ringer du?
Din mamma.
Vakna.
Vad är det här?
Vår vinst, pucko.
Okej, kom då.
Vart ska vi?
Jag först!
Jag tänker slå dig!
- Nej! - Igen.
Jag har alltid velat komma hit.
- Har du aldrig varit med dina föräldrar? - Nej.
Inte jag heller.
De jobbar bara jämt.
- Nej. - Det var fusk!
Som liten trodde jag att det här var ett annat land.
Har jag nånsin berättat att jag rymde hemifrån en gång?
Jaså?
Ja.
En morgon vaknade jag bara och kände mig helt vilse.
Din mamma var det enda i världen som jag kände igen.
Så jag tog Leticia,
packade mina paltor och stack därifrån.
Du tog åtminstone min mamma med dig. Hon lämnade oss bara.
Vi visste inte var hon var eller hur hon mådde.
Julito brukade fråga var hon var. Jag visste inte vad jag skulle säga.
Men du har känt den. Du har känt den där tyngden.
Du vet hur det känns när världen tar stryptag på en.
Vissa orkar med det, andra inte.
Jag ska inte försvara det hon gjorde.
Hon gjorde sitt bästa. Men din far gör det inte lätt för henne.
Han stryper gärna sin familj bara han får sin adrenalinkick.
Nödfallsadrenalinet.
Han är beroende av det.
Jag gillar att vara sjukvårdare.
Titta. Ser du mina hönor?
De har alltid lagt ägg. Det är deras liv.
Om jag släpper ut dem, så vet de inte vart de ska ta vägen.
Så alla går bara in igen.
Frihet är inte en lyxvara.
Tack.
Vår plan är att ta pengarna från rap battlen och sticka.
Och att föda vår son, eller dotter, där borta.
Och bara se hur det går med att jaga vår dröm.
Vilken då? Vad är er dröm?
Musik.
Ni kan inte ens byta blöjor.
Menar du allvar?
Vem lärde Julito stå upp?
Eller spela fotboll? Jag tog hand om honom mer än ni två.
Och vem gav er mat på bordet och försörjde er?
Jag fanns i alla fall där.
- Jag hjälpte honom. - I vår ambulans!
Jag har tagit hand om honom. Det är din ambulans!
Din ambulans, din dröm. Inte min.
- Min dröm? - Ja.
Min dröm var ett företag som gav er mat på bordet!
Så att allt kunde vara bra.
Men allt är inte bra med Marigaby.
Jag tänker inte vara din chaffis resten av livet.
- Så jag slet sönder hjärtat i onödan? - Men vad fan vill du?
Vill du att jag också dör i den där ambulansen?
Marcus, här har du i alla fall oss, din familj.
Men vad har du där uppe?
Livet är inte lätt i USA.
Inget illa menat, men livet i Mexiko är inte lätt för såna som jag.
I USA finns det i alla fall nån som vill hjälpa oss.
Hon kommer att hjälpa oss göra nåt nytt.
Vad ska jag göra här?
Sitta hemma med barnen hela livet?
Du förstår väl?
Ja.
Jag har jobbat för att lämna dig nåt.
Vi är inte rädda för att börja om. Jag har gjort det förr.
Det går.
Jag var villig att vänta tidigare, men saker och ting är annorlunda nu, för...
Om inte nu, när då?
Jag tänker inte överge min familj.
- Ramón. - Vad fan, Ramón?
Kom igen, för fan.
Låt honom bara gå.
Vad är det?
Jag satt bara och tänkte på Marigaby.
Hennes favoritfärg är neon.
Neon är ingen färg.
Vem bryr sig?
Jag saknar henne så.
Hon är död, eller hur? Det var blod överallt när hon dog, va?
Du är för blåst. Hon lever.
Men hon stack.
Precis som mamma.
Marcus kommer säkert också att göra det.
Jag hoppas bara att pappa inte dör av sorgen.
Du kommer att bli en bra pappa.
Gör det du måste. Vi står bakom dig.
Tack.
Jag tänker fånga dig.
Jag kommer alltid att finnas här. För er alla.
- Jag vet att det var svårt... - Lety.
Du stack bara.
Det var inte schyst.
Förlåt om jag har varit elak.
Inte vet jag.
Jag gjorde fel.
Men sånt händer väl?
Japp.
Hej.
Här.
- Vad är det här? - Jag vann den i spelhallen.
Jag har två biljetter kvar.
Vad fin den är.
Får du spelpengar om du får goda betyg?
Vi smög ut.
Men det var för en god sak.
Vad står på, gubben?
Inget. Jag saknar bara Marigaby och de andra.
Alla gör sina egna grejer medan jag bara...
Du är vårt klister.
Vadå?
Det är som superlim, va?
Den som håller ihop familjen.
Oavsett vad som händer.
Jag har inte gjort ett altare på länge.
Vill du tända ett ljus för nån?
Ja. Här.
- Tack. - Välj en plats.
Det är för en vän.
Hon hette Nallely.
- Hon var skådis. - Vad hände henne?
Vi träffades under jordbävningen och... sist och slutligen...
- Jag vill inte prata om det, men... - Dog hon i den?
Nej.
Det var efteråt, men...
- Vad nu? - Känner du dem?
Ja, det är Toño.
Vad har de där?
Vad är det?
Clara, förlåt om jag stör. Lázaro ramlade på byggarbetsplatsen,
och vi hörde att ditt barnbarn är läkare.
- Hur länge har han varit medvetslös? - Bara tio minuter.
Kom in bara!
Lägg huvudet ditåt. Flytta inte på honom så mycket.
Såja. Försiktigt.
- Backa lite. - Hör du mig?
Lever han?
Ja, men inte länge till.
- Har nån ringt en ambulans? - Ja, men det är marknad.
Vi vet inte om de kommer igenom.
Vi behöver medicinsk utrustning. Hämta byns läkare.
Jag behöver gasväv, saltlösning, sprutor, bandage, katetrar.
Det finns på varje apotek.
Be läkaren ta med allt han kan bära.
- Vi måste operera honom här. - Ska bli.
- Vad finns det här? - Vad behöver du? Kuddar?
Där inne.
- En sax? - Sax och tejp. En lampa?
- Ja. - Där inne.
- Och förkläden och kastruller. - Kommer genast.
- Och trasor! - Det kommer!
Vilket sammanträffande.
Ja. Svarar hon inte när du ringer heller?
Du sa inte att du tänkte släpa med en kompis.
Känner ni varann?
Ja.
- Men jag kom hit själv. - Okej.
Vet du nåt om henne?
- Om vem då? - Din syster.
Hon är på playan. Har hon inte sagt nåt?
Nej.
Men vad fan? Hon stack med... Vad hette han nu igen?
Storfräsaren.
Det är hans riktiga namn.
Är allt okej?
Hon sa att hon behöver andrum.
Om du ser henne så kan du väl hälsa från mig?
Visst.
Säg att jag finns där om hon behöver nåt. Det är bara att ringa.
Okej.
Hej då, Raúl.
Stilig kille, va?
Men jag är charmigare.
- Men han är längre. - Det har du ju rätt i.
Hej.
Vem är det?
En av din dotters patienter.
Oroa dig inte.
Syrran gillar dig bättre.
Vänta lite.
Ramón.
Vi behöver väl lite extra hjälp?
- Kom då, mannen! Skynda dig! - Okej.
Då så. Gör inte bort dig nu. Och vi pratar mexikanska, inte spanska.
Okej. Här?
Ja, men var försiktig. Du är i ett u-land nu.
Paus! Sluta, jag är trött.
Vad är det här?
Vad gör ölen här?
Nu är det slutfestat. Ta av er det där nu.
- Men... - Inga men! Av med kostymerna!
Men hallå? Vad händer här inne?
Titta bara. De dricker öl.
Nej, det där är mina. Jag köpte dem.
Var vi inte överens om reglerna?
- Ja, och vi har alltid respekterat dem. - Men vår religion säger "ingen alkohol".
Vi släppte in Kristus och får inte fördärva våra kroppar!
Det är grannens. Jag ställde dem...
Du känner till mitt förflutna!
- De är till altaret. - Det är en frest...
Jag flyttar dem med en gång.
- Gör det. - Julio, ta ditt godis och gå.
Kom igen, gå då!
- Jag tar dem. - Ja. Ta dem bara.
Men, Luke...
Jag är tacksam för allt du gjort för mina barn och Ramón.
Men!
Våga inte tilltala Julio så där igen.
Ni ungdomar tror att allt är så lätt, men era liv kommer att förändras.
Allt kommer att kretsa kring ungen.
Allt.
Ditt kretsar ju kring den där skrothögen.
Det är tack vare den där skrothögen som ni har haft mat på bordet.
Är den ditt barn också?
- Nej. - För du har aldrig svikit den.
Jag fick vänta på dig i timtal efter skolan.
- Marigaby fick också stå ut med det. - Sluta, det räcker nu.
Och mamma då? Och tänker du göra detsamma med Julito?
Vi har en kod 042 i den gamla pappersfabriken vid väg 57.
Hoppa in!
Han heter Lázaro. Man. Tjugofyra år.
Puls: 110.
Svettas och andas snabbt.
Sådär.
Han har spetsats.
Vi behöver en ambulans.
Vi ringde en för 40 minuter sen, men den har inte kommit.
Om vi ska rädda honom så måste han opereras genast.
Är du läkare?
Jag är sjukvårdare. Jag går andra året på läkarlinjen.
Vi får försöka lösa det.
Till dig.
- Till dig. - Tack.
Må Gud vara oss nådiga.
De brukade trycka upp sedlar här för hela landet.
Det ser förfallet ut.
Kan det här vara en fälla? Det slutade illa förra gången.
Vill du åka tillbaka?
Vi går då.
Är du säker?
Vi är ju här redan.
- Är du också rädd? - Inte alls.
Nej, Ramón. Vänta här. Tänk om ambulansen blir stulen.
Vad har hänt?
Det är min kompis.
- Han är döende. - Visa oss vägen.
Kom.
Är det där borta?
Satan.
Jag sätter igång.
Är allt okej?
Jag har bara gjort det här i skolan.
Kompresser?
Nu måste jag be dig göra snittet
och hålla i huden på sidorna.
Okej.
Lugn bara.
Det här händer oss alla.
Det är annorlunda på en levande kropp.
Håll i stången.
Okej.
Jag drar ut den så snart som jag listat ut vad den går igenom.
Okej.
- Okej. - Sådär.
Börja.
Herrejävlar.
Den går genom levern.
Vi kan inte dra ut den.
Han skulle förblöda med en gång.
Jag vet inte vad vi kan göra.
Herregud.
Kom med.
- Hallå? - Raúl?
Jag har letat efter dig överallt. Hur är det?
Jag behöver din hjälp.
Jag är hos min mormor. Det har hänt en olycka.
Vi har knappt det mest grundläggande.
Vi utför en öppen operation.
Patienten är en 24-årig man.
Han har ett spett genom magen i övre högre kvadranten.
Hans lever är spetsad. Du måste guida mig genom operationen.
- Är det han? - Ja.
Se på fan. Det är Justice Bieber. Jag såg honom på Tiktok.
Hiphoppare och sjukvårdare.
- Hördu. - Vad har han tagit?
Öl.
Pulsen är långsam och han andas dåligt.
- Han rökte lite gräs. - No shit.
- Och tog lite fenta. - Vad är fenta?
Nån skit folk tar nu.
Har du naloxon? Vi måste få ut opioiderna.
- Tog du med förbandslådan? - Nej.
- Kom igen. - Hördu. Lyssna på mig.
Ramón...
Okej. Drog ni ut spettet?
Nej, det blöder kraftigt.
Lyssna noga och gör exakt som jag säger.
- Okej? - Okej.
Du behöver en Sengstaken-sond för att hjälpa blodstillningen.
- Nej. - Vi har ingen.
Okej, låt mig tänka lite.
Då får vi improvisera.
Har ni en blåskateter och en Penrose-drän?
Ja, i min väska.
- Kan du... - Nej, jag tar det. Gå.
Visst.
- Skynda dig. - Jag försöker.
- Här är det. - Tack. Ta den.
Redo.
Bra. Skär igenom blåsballongen
- och sätt den i Penrose-dränen. - Okej.
- Vi har ingen Penrose-drän. - Vi har inte dränen.
För satan.
Låt mig tänka lite.
I min ryggsäck. Främre facket, mormor.
- Jag har en kondom där. Hämta den. - Okej, gumman.
Bra.
Ramón...
Marcus! Du glömde följa protokollet igen!
Jag vet.
- Tack! - Han har hjärtstillestånd.
Sätt nu fast den i blåskatetern.
Okej.
Nu måste du täcka ballongen och knyta ihop ändarna,
men blockera inte tuben.
- Förstår du? - Ja.
- Klart. - Bra.
Nu måste du föra in ballongen i den parenkymala skadan.
Fyll den sedan med vatten tills blödningen stoppats.
Vi drar ut spettet.
Du drar ut det, och jag sätter in det här, okej?
- Ja. - Då gör vi det. På tre.
Ett, två, tre. Ut med det.
Torka.
Öppna huden åt mig.
Jag går in.
- Kom igen nu. - Skynda dig, Justice Bieber!
- Han menar dig. - Har du det eller inte?
- Det här är dyrt som fan. - Jag måste ge det nu.
Rädda honom då!
Kom igen. Marcus!
Okej, ta det då.
- Lugn. - Ni förstörde min tripp, era as!
- Joseph! - Släpp mig!
Käften!
- Håller du det här? - Okej.
- Han blöder mycket. - Jag jobbar på det.
Sådär.
Äsch.
Håll kvar.
- Den är snart full. - Hur går det?
- Klart. - Hur går det, Marigaby?
Gick det bra?
Det funkar.
Det funkade!
Vi gjorde det.
Raúl, det funkade. Tack!
- Ja, för satan! - Tack.
Skitbra.
Raúl?
Raúl, hör du mig?
Är...
Okej, mannen. Jag måste ta dig till sjukhuset.
Nä.
Säg bara hur mycket vi är skyldiga och stick.
Äh, vi bjuder på det.
Hämta pengarna.
Vi vet hur det är att tjäna sitt leverne.
- Hur är det, doktorn? - Bara bra.
Skulle jag kunna få en drink, tack?
Men självklart.
Hoppas ambulansen kommer snart.
Vi har bara köpt honom lite tid.
Var inte så hård mot dig själv.
Om du inte hade varit här
och ringt din vän, så skulle han aldrig ha överlevt.
Allt är inte i våra händer. Du vet det mer än nån annan.
Varsågod.
- Tack så mycket. - Så lite så.
Till dig, gumman.
Tack.
Varje dag frågar jag mig själv: "Vad fan gör jag här?
Varför blev jag ens läkare?"
Men efter stunder som dessa säger jag: "Det kvittar."
Eller hur?
Varje dag är en bra dag att ge upp.
Men om vi inte har gett upp än så måste det finnas en anledning.
Skål.
- Skål. - Ambulansen är här. De flyttar honom nu.
Få se...
Han behöver vatten och skydd. Men han klarar sig.
Det här är allt vi har.
Det är lugnt.
Ni förstörde min tripp, era as!
Kom nu.
Hur känns det nu?
Bra. Och du?
Trött.
Finns det en familjemedlem eller nån som kan följa med?
- Vi är inte släkt. - Vi måste ta honom till stan.
- Jag kommer snart. - Tack.
Kommer du snart?
Allt är bara för mycket nu.
Och jag är väldigt förvirrad.
Men om det finns nåt jag vet så är det
att inget känns bättre än att rädda liv.
Jag märkte det.
Lova bara att inte operera nån på matbordet nästa gång du kommer.
Jag ska försöka.
Var inte ledsen.
Kom igen. Skynda dig.
- Tack för allt. - Så lite så.
Jag älskar dig, gumman.
Du är alltid välkommen här.
Marigaby!
Hjärtat!
Är allt bra?
- Ja. - Så du lever än.
Jag insåg att jag inte orkar med både ambulansen och skolan.
Jag är ledsen.
Nu medan du var borta har jag också insett en del saker.
Vad bra, Ramón.
För det här är inte min grej.
Men jag har insett att det är min grej.
Jag har dock mycket kvar att lära mig.
Vet du vad som hände idag?
Din spanska kille kom och hjälpte oss.
Vi insåg då att vi kan behöva nån ny.
Din kompis Barney är inte så dum.
- Jag sa ju det. - Killen kan sina grejer.
Jag tänkte på din mamma, och jag insåg att jag är för himla envis.
Och att jag börjar bli äldre.
Funderar du på att pensionera kärran?
Det är upp till er.
Vi är ett team.
Och vi saknar en teammedlem.
Vad menar ni med att ni säljer ambulansen?
Du lovade att jag får köra den när jag blir stor.
Att vi skulle göra allt.
Vilket skitsnack!
Svär inte. Hur tror du att det känns för mig?
Eller mig?
Till och med jag är nere.
Men du...
Det är bara tillfälligt.
Vänta tills jag pluggat klart, okej?
Jag lovar att vi en dag har en hel konvoj med ambulanser. På riktigt.
På riktigt?
Ja. En hel konvoj.
Du hörde vad hon sa.
En hel konvoj med ambulanser.
Grymt.
Vad trodde ni?
Att familjen Tamayo skulle lämna miljontals mexikaner i sticket?
Jo tjena.
Undertexter: Borgir Ahlström