Їдь повз патрульну.
Там багато людей.
Гей, що таке? Чому ви так довго їхали?
- Нам туди? - Ходімо, швидко!
- Що сталося? - Якісь козли вдарили дівчину.
Чому ви так довго? Сюди, швидко!
Не витріщайся. Робота чекає!
- Не знаю, що таке. - Це він?
Ми вже вибачилися перед гомиком, а він усе плаче й плаче.
Годі! Та що з вами? Майте повагу.
Тихо, тихо.
Чому ви такі?
- Добрий день. - Не чіпай мене!
Я Маркус, парамедик. Я тобі поможу.
Ми вже звикли. Можете не дивитись.
У неї кров, її треба оглянути.
- Я гляну. Повернися до мене. - Такі злі.
Спокійно. Вони добряче тебе побили.
А тоді я побачив цього бозна-як вирядженого чоловіка.
Оці виродки? Кретинів швидко звідси виставлять.
Може трохи пощипати.
Так.
- Кохана, усе нормально? - Усе буде добре.
Знаю, знаю.
Потрібно ще щось?
Нічого, кілька швів.
Маю для тебе щось. Одразу стане краще.
Це вже останній.
Хвилинку.
От і все.
Бачиш? Як новенька.
Дякую.
Нема за що.
Є за що.
Тут неподалік є клініка...
Ходімо кудись поїсти.
Ти голодна?
За рогом є клініка. Можемо завезти вас туди, накласти шви.
Кохана, що скажеш?
Ходімо.
Візьми.
Серйозно, ми швидко відвеземо вас у лікарню.
- Пау! - Що таке?
Пауло!
Пауло, кохана, що з тобою?
Пауло! Пауло, отямся!
Скажіть мені правду. Що ви прийняли?
Нічого. Бухло! Просто алкоголь!
Маркусе, зупинка дихання. Швидко!
- Кохана. - Маркусе! Швидше!
Ти правильно вколов?
- Так! - Глянув, що це не вена?
Авжеж, Рамоне!
- Що ти колов? - Лідокаїн, їй було дуже боляче.
Питав за алергії?
Не питав.
Я облажався.
У неї є алергії?
Я не... я не знаю.
Можливо, алергічна реакція на лідокаїн.
- Що? - Чорт! Я такий дурень.
Що ви накоїли?
Відчини.
- Сідай. - На.
Такий протокол.
Я знаю, Рамоне.
Я облажався. Дуже облажався.
Так далі не можна.
Як, Рамоне?
Без Маріґабі?
Чи з твоїм тупим сином Маркусом?
Я старався, Рамоне.
Я дуже старався. Надривався...
Але мені не дається. Це не моє.
Просто не моє.
Поділишся зі мною?
НІЧНА РОДИНА
ЗА МОТИВАМИ ДОКУМЕНТАЛЬНОГО ФІЛЬМУ
Ні. Я не подалася далеко –
просто поїхала, щоб подумати.
Я завжди шукаю відповіді,
але, може, варто не ставити стільки запитань?
Може, тому ми ніколи не маємо часу на роздуми. Згодні?
Марі!
Додому!
Іду!
А тепер що?
Чи ти закохалася?
Мені знову снилася клята швидка.
Снився Чанґо. Хуліто й тато.
Зараз їх тут нема.
Тому пропоную поїсти в мирі й спокої.
Що?
Уже мрієш вернутися до роботи, так?
ПУНКТ ЗБОРУ
Ні.
Теж ні.
Що не так?
Нас відлупцюють – ось що не так.
Я зробила передпродаж найкривавіших і найгидкіших фото зі швидкої.
А ці нікуди не годяться, дурню!
У якому сенсі «передпродаж»?
Клієнти вже заплатили за фото, яких не отримають.
- Гей! Ви куди зібралися? - Ми вернемо своє бабло!
- Нам срака! - Чому ти нічого не сфоткав?
Вгамуйтесь.
Я казав за нею стежити!
Дурні! Що за чорт? Ловіть їх!
Від вас жодної користі. Ворушіться!
Швидко! Стеж за огорожею!
Поспіши.
Я стараюся! Спокійно!
Швидше.
Не підганяй.
- Давай, лізь! - Чекай.
Ого, та ти блискавка.
- Рюкзак! Біжимо! - Біжи, швидко!
Радію, що серед мертвих нема моєї фотографії.
Я нічого тобі не скажу.
Я нічого й не запитую.
Минув уже тиждень, а від неї ні слуху ні духу.
Твоя дочка в порядку.
Це єдине, що має бути для тебе важливо.
Мені мало знати, що вона в порядку.
Хочу знати, чому вона мені не довіряє.
Ідеться не про тебе.
Коли людина відчуває, що задихається, їй потрібно відійти від справ.
Коли твоя робота – рятувати життя, не можна просто «відійти від справ».
Таке зникнення точно не оцінять викладачі.
Хочеш сказати, що тебе цікавить її навчання?
Коли її виганяють з університету через швидку?
Вона розбереться. Ти їй не власник, Рамоне. І не тільки їй.
У цій сім'ї я завжди говорю сам з собою.
Мусиш усе вивчити.
Без Маріґабі наш бізнес під загрозою.
Ти пам'ятаєш, що мене вигнали зі школи?
Як і мене!
Нам потрібна третя людина.
Хтось швидкий та ініціативний!
Хтось умілий.
На ім'я Марія Ґабріела?
Учора я говорив серйозно.
Я йду зі швидкої.
Не верзи дурні.
Подзвонимо Меліалю?
Він старомодний, але компетентний!
Можемо подумати про... Не знаю.
Хуана Карлоса. Або Тоньйо!
Але Тоньйо наче працює на Амбріс.
Кріс вагітна.
Вагітна.
Якби ти мене слухав, то зрозумів би, що я не жартую.
Я йду зі швидкої.
Я з тобою говорю. Поклади телефон.
Рамоне, кому ти в біса дзвониш?
Твоїй мамі!
Прокинься!
Що це?
Наші прибутки, дурнику!
Ходімо.
Куди?
Я перший!
Я в тебе виграю!
- Ні! - Так!
- Ні! - Так! Так!
- Ні! - Та ну. Знову.
Завжди мріяв тут побувати.
- Батьки тебе не водили? - Ні.
Як і мене!
Вони завжди на роботі.
- Ні. Ні. - Ти махлював!
У дитинстві я думала, що це інша країна.
Я розповідала, що також тікала з дому?
Справді?
Так!
Навіть не знаю. Якось я прокинулася загублена й відсторонена.
Усе, окрім твоєї мами, здавалося мені чужим.
Тому я взяла Летісію,
кілька сумок, спакувала своє лахміття й утекла.
Принаймні ти забрала маму.
Вона нас покинула.
Ми довго не знали, де вона, чи взагалі жива.
Хуліто постійно питав про неї. Я не знала, що йому казати.
Ти й сама це відчула!
Відчула цей тягар,
коли цілий світ ніби схопив тебе за шию.
Дехто з цим справляється, а дехто – ні.
Я не пробую виправдати її вчинок.
Вона дуже старалася. А твій тато їй життя не полегшував.
Через свою адреналінову залежність він готовий вас усіх задушити.
Залежність від швидкої.
Він у її лещатах.
Мені подобається бути парамедиком.
Глянь. Бачиш моїх курей?
Вони завжди несли яйця. Таке їхнє життя.
Якщо я відчиню хвіртку й випущу їх, вони не знатимуть, куди йти.
І вернуться в курник.
Свобода не розкіш.
Дякую.
Наш план – узяти гроші, які ми заробили на реп-батлі, й поїхати геть.
І вже там я народжу сина чи дочку.
Спробувати. Втілити мрію.
Яку? Про що ви мрієте?
Про музику.
Ти ж навіть підгузок не поміняєш.
Серйозно, Рамоне?
Хто навчив Хуліто вставати?
Чи грати у футбол? Я дбав про нього більше, ніж ви разом узяті.
А хто вас годував? Хто заробляв гроші?
Я принаймні бував удома!
- Помагав з уроками. - У нашій швидкій!
Я дбав про малого. Це твоя швидка.
Твоя швидка, твоя мрія. Не моя.
- Моя мрія? - Так.
Я мріяв про справу, яка вас прогодує!
Щоб ми могли нормально жити.
Сюрприз, старий. Без Маріґабі нічого не виходить.
А я не збираюся все життя бути твоїм водієм.
То я дарма вбивав серце?
Що ти хочеш, Рамоне?
Щоб я теж відкинувся у клятій швидкій?
Маркусе, тут у вас є ми, є сім'я.
А там? Що у вас там?
У США непросте життя.
З усією повагою, пані Леті,
життя в Мексиці не просте для таких, як я.
У США є людина, яка нам допоможе...
допоможе пробитися і спробувати щось нове.
Що мені робити тут, у Мексиці?
Усе життя дбати про дітей і стирчати вдома?
Ви ж мене розумієте?
Так.
Я працював, аби щось тобі залишити.
Ми не боїмося почати з нуля.
Для мене це не вперше.
Не все так погано.
Раніше я могла відкладати переїзд,
але тепер усе змінилося, бо...
бо якщо не зараз, то коли?
Я не покину свою сім'ю.
- Рамоне. - Що за чорт, Рамоне?
Рамоне, стій.
Нехай іде.
Що таке?
Я думав про Маріґабі.
Її улюблений колір – флуоресцентний.
Флуоресцентний – це не колір.
Байдуже.
Я дуже за нею скучаю.
Вона вмерла? Коли вона вмирала, було багато крові?
Ти така дурна! Вона жива.
Просто зникла.
Як колись мама.
Маркус теж скоро нас покине.
Надіюся, тато не вмре з горя.
З тебе буде чудовий тато.
Чини, як вважаєш за потрібне. Ми тебе підтримаємо.
Дякую.
Я тебе впіймаю, я дожену.
Я завжди тебе підтримаю. Усіх вас.
- Я знаю, що було важко... - Леті.
Ти нас покинула.
Це було так собі.
Але вибач, що я був козлом.
Не знаю.
Я поводився паскудно.
Але всяке буває.
Так.
Гей.
На.
- Що це? - Купив за гральні квиточки.
- Ще два залишилось. - Гм.
Дуже гарно.
Гральні квитки даються за високі бали в школі?
Ми втекли,
але з гідною метою.
Що таке, синку?
Нічого. Я просто скучаю за Маріґабі й усіма іншими.
Усі займаються своїми справами, а я просто...
Ти наш клей.
Тобто?
Ніби суперклей.
На тобі тримається вся сім'я.
Хай там що.
Я вже давно не готувала вівтар.
Хочеш поставити свічку? Для когось?
Так. На.
- Дякую. - Обери місце.
Для подруги.
Її звали Наєллі.
Вона була актрисою.
Що з нею трапилось?
Ми зустрілися під час землетрусу...
і врешті...
Не хочу про це говорити, але...
Вона загинула від землетрусу?
Ні.
Після, але...
- Що таке? - Ти їх знаєш?
Так, це пан Тоньйо.
Що вони несуть?
Що сталося?
Пані Кларо, вибачте, що турбую.
Лазаро впав на будівництві,
а нам сказали, що ваша онука – лікарка.
Я допоможу. Давно він непритомний?
Не знаю, хвилин десять.
Заходьте, прошу!
Головою туди. Старайтеся зайвий раз його не рухати.
Отак, обережно.
Відійдіть.
Друже, ти мене чуєш?
Він живий?
Так, але треба поквапитися.
- Ви дзвонили у швидку? - Так, але зараз карнавал.
Не знаю, чи вони доїдуть.
Потрібне медичне обладнання. І викличте місцевого лікаря.
Марля, фізрозчин, шприци, бинти, катетери.
Усе знайдете у звичайній аптеці.
Скажіть лікарю принести все медичне обладнання, яке є.
- Будемо оперувати прямо тут. - Так, лікарко.
Що в тебе є?
- Не знаю, що треба. - Подушки.
У кімнаті.
- Ножиці? - Ножиці, стрічка. Треба лампу?
- Так. - Вона там.
- І принеси фартухи й каструлі. - Добре. Зараз повернусь.
- І ганчірки! - Зараз будуть!
Який збіг.
Так. Тобі теж не відповідає?
Чорт! Ти не казав, що приведеш друзів!
Ви знайомі?
Так. Знайомі.
- Але я прийшов сам. - Ясно.
Від неї є новини?
- Від кого? - Від твоєї сестри?
Вона на узбережжі. Не казала вам?
Ні.
Прокляття, док! Вона поїхала з цим, як його?
паном Красенем!
Це його справжнє ім'я.
Вона в порядку?
Сказала мамі, що хоче побути сама.
Якщо побачиш її, скажи, що я заходив.
Добре.
І якщо їй щось потрібно, вона може просто подзвонити.
Авжеж, док.
Бувай, Раулю!
Красень, га?
Але я значно миліший.
- А він вищий. - Правда.
Добрий день.
Він що тут робить?
Один з пацієнтів твоєї дочки.
Спокійно, білявчик.
Ти сестрі більше подобаєшся.
Зачекай тут.
Рамоне.
Нам же потрібна допомога?
- За мною, велетню! Раз-два! - Ага.
Так, білявчик. Не налажай. Говори мексиканською, не іспанською.
Ага. Сюди?
Так. Стережися, тут країна третього світу.
Гей!
Усе! Стій, я втомилася!
Що це?
Чому тут пиво?
Кінець свята! Знімайте костюми!
- Але... - Але тихо! Знімайте костюми!
Гей! Що тут таке?
Дивися. Дивися на них. Вони п'ють пиво.
Це моє. Його я купила.
Ми ж домовлялися? Визначили правила?
Так, і завжди їх дотримувалися.
Послухай, наша релігія наказує: «Не пий».
Ми поклялися! Відкрили серце Христові й обіцяли не отруювати тіло!
Знаю, це для сусіда. Я поставила...
Леті, ти знаєш про моє минуле.
Це для вівтаря. Знаю. Не переживай.
Я... негайно його приберу.
- Ходімо. - Хуліо, візьми цукерки.
Хуліо, ворушись!
- Забираю. - Так, забери.
Люк.
Я дуже вдячна за все, що ти зробив для моїх дітей і Рамона.
Однак...
Більше ніколи не підвищуй на Хуліо голос.
Молоді люди завжди вважають, що все просто,
але ваше життя зміниться.
Усе буде обертатися навколо дитини.
Усе.
Твоє життя обертається навколо цього лайновоза.
Завдяки цьому «лайновозу»,
завдяки цій швидкій, ти завжди мав що їсти.
Ця швидка тобі дитина?
- Ні. - Бо її ти ніколи не підводив.
Я годинами чекав тебе після уроків.
- Як і Маріґабі. - Годі тобі.
А мама? З Хуліто поводитимешся так само?
Код 0-42 на старій фабриці на трасі 57.
Стара паперова фабрика на трасі 57.
Сідай.
Його звуть Лазаро. Чоловік. Двадцять чотири роки.
Пульс 110 ударів.
Сильно пітніє, важко дихає.
Так.
Прокололо, лікарю.
Треба викликати швидку.
Ми викликали. Але минуло сорок хвилин, а її все ще нема.
Якщо хочемо врятувати чоловіка, треба негайно оперувати.
Ви лікарка?
Я парамедик. Другий курс медичного університету.
Доведеться самим розбиратись.
Візьміть, це вам.
- І вам. - Дякую.
Нехай Бог милує.
Колись тут друкували гроші на всю країну.
Зараз тут так собі.
Рамоне, а це не пастка? Минулого разу все кепсько закінчилось.
Хочете вернутися?
Виходьмо.
Точно?
Ми так далеко їхали, Рамоне.
Тобі страшно, старий?
Аж ніяк.
Ні, Рамоне. Ти чекай тут. Щоб швидку не викрали.
Що таке?
Мій друг.
- Він умирає. - Покажи нам його. Куди йти?
Ходімо.
Чорт, отам?
Курва.
Заходжу...
Нормально почуваєтесь?
Так, але вперше роблю це на живому.
Марлі?
Так.
Зараз ви мусите зробити надріз
і тримати шкіру з обох боків.
Так.
Спокійно.
Усі ми це проходили.
Почуваєшся інакше, коли оперуєш на живій людині.
Тримайте палицю.
Є.
Я витягну її, коли зрозумію, що вона простромила.
Добре.
- Так. - Зараз.
Дивлюся.
Боже милий.
Простромило печінку.
Витягати не можна.
Він одразу стече кров'ю.
Не знаю, що робити.
О боже.
Сюди.
- Алло. - Рауль.
Я всюди тебе шукав! Як ти?
Потрібна допомога!
Я в бабусі. Стався нещасний випадок.
У нас майже нічого нема.
Ми проводимо діагностичну лапаротомію.
Пацієнт – чоловік, двадцять чотири роки.
Металева шпала в животі. Правий верхній квадрант.
Печінка простромлена, поможи провести операцію. Скеруй.
- Це твій друг? - Так.
- Я гребу, це Праведник Бібер. - Привіт.
- З тіктоку. - Як його звуть?
- Хіп-хопер... - Чімба.
...і парамедик.
- Друже. - Що він вживав?
Пиво.
Повільний, нерівний пульс, порушено дихання.
- І скурив кілька косяків. - Та невже?
Забув про фенту.
Що за фента?
Гівно, яке тепер вживають діти.
Маєш налоксон? Треба очистити організм від опіатів.
- Ти взяв аптечку? - Ні.
- Та ну! - Друже, послухай мене.
- Рамоне! - Друже.
Ви витягли шпалу?
Ні, через сильну кровотечу.
Добре. Будь уважна й точно виконуй вказівки.
- Добре? - Так.
Потрібен зонд Сенґстакена-Блекмора, що відновити гемостаз.
- Ні. - Нема.
Розумію. Дай подумати.
Будемо імпровізувати.
Маєте катетер Фолея і дренаж Пенроуза?
Так, я маю.
- Бабусю, можете. - Ні, я потримаю.
Авжеж.
- Поспішіть. - Так.
Швидко.
- Нате. - Дякую. Тримайте.
Є!
Добре. Розріж балон катетера.
- І встав у нього дренаж Пенроуза. - Так.
Дренажу не маю.
- Що ж ви, лікарю. - Дренажу нема.
Чорт.
Дай подумати.
Мій рюкзак. Передня кишеня, бабусю.
- Презерватив. - Несу.
- Пошукай. - Уже біжу.
Добре. Дуже добре!
Рамоне.
Маркусе! Ти знову порушив протокол!
Я знаю.
- Дякую! - У нього зупинка серця!
Вдалося? Причепи до катетера!
Пробую.
А тепер натягни на балон і міцно закріпи краї.
Тільки не перекрий доступ.
- Зрозуміла? - Так.
- Готово. - Добре.
А тепер введи балон у паренхіматозний отвір.
А тоді наповниш його водою, щоб зупинити кровотечу.
- Ясно? - Так.
Витягуємо шпалу.
Я витягну її і вставлю це.
- Добре. - Починаймо.
На три.
Раз, два, три. Витягуємо.
Усе! Витріть!
Притримайте шкіру.
Заходжу.
Глибше.
Чорт забирай!
Швидше, Праведник.
- Він про тебе. - То є чи ні?
Слухай. Воно дороге.
- Та ну. - Маркус, дай сюди!
Не балакайте, а рятуйте!
Друже. Маркус!
На, бери!
Гей!
- Розслабся! - Ви мені тріп зіпсували!
- Йозеф! - Відпусти!
Замовкни!
- Бабусю, можеш потримати? - Так.
Він стікає кров'ю!
Я стараюсь!
Добре.
Ще.
Тримайте.
- Зараз наповнимо. - Що там?
- Готово. - Як усе проходить?
Маріґабі, усе добре?
Усе нормально?
Подіяло.
Подіяло!
Нам вдалося.
Раулю, нам вдалося. Дякую!
- Офігенно! - Дякую!
Чудово.
Раулю.
Раулю, ти мене чуєш?
Ти...
Хлопче. Я відвезу тебе в лікарню.
Ні.
Просто скажіть, скільки ми вам винні, і валіть.
Ми грошей не візьмемо.
Курлс, неси гроші.
Ми знаємо, як важко заробляти на життя...
Як ви, лікарю?
Нормально.
Пані, наллєте мені чогось?
Звісно, лікарю.
Надіюся, скоро приїде швидка.
Ми просто дали їм час.
Не будь до себе критична.
Якби тебе тут не було,
якби ти не подзвонила другові, то цей хлопець не вижив би.
Не все в наших руках. І ти знаєш це краще за інших.
Лікарю, це вам.
- Щиро дякую. - Прошу.
І тобі, золотко.
Дякую.
Я щодня запитую себе: «Що я тут роблю?
Нащо я вивчав медицину?»
Але в такі миті кажу: «Ось чому».
Правда?
Щодня можна послати все до біса.
Але раз ми цього не робимо, на те є причина.
Ваше здоров'я.
- Ваше здоров'я. - Вона тут. Швидка тут.
Тепер його перевезуть. Пропустіть.
Так.
Йому потрібна вода й тепло. І все буде нормально.
Це все, що ми зібрали.
Не треба.
Зіпсували мені тріп, кретини!
Ходімо.
Як почуваєшся?
Нормально. А ти?
Я стомилася.
Вибачте, серед вас є родичі чи хтось, хто міг би поїхати з нами?
Ми не родичі.
Треба відвезти його в місто.
- Дайте мені хвильку. - Дякую.
«Хвильку»?
Послухай, я...
я маю чимало турбот.
І я дуже збентежена.
Але в одному я впевнена...
нема нічого кращого, ніж рятувати життя.
Я це бачу, онучко.
Але пообіцяй
наступного разу не влаштовувати мені на столі операцій.
Спробую.
Не сумуй.
Біжи. Не змушуй їх чекати.
- Дякую за все. - Нема за що.
Люблю тебе, золотко.
У цьому домі тобі завжди раді.
Маріґабі!
Дорогесенька!
Ти в порядку?
- Так. - Лікарко, ти жива.
Я зрозуміла, що не потягну і швидку, і медичний.
Вибачте.
Коли ти пішла, я багато що усвідомив.
От і добре.
Бо я тобі казав, що це не моє.
За цей час я зрозуміла, що це таки моє.
Але мені ще багато треба вивчити.
Знаєш, що було сьогодні?
Прийшов твій хлопець-іспанець і нам допоміг.
І ми зрозуміли, що нам потрібен хтось новий.
А твій друг Берні не дурний.
- Я ж казала. - Знає, що робить.
Я думав про твою маму і зрозумів, що я дуже впертий.
І що я старію.
Думаєш продати нашу Стареньку?
Вам вирішувати.
Ми команда.
Бракує лише одного.
У якому сенсі покинути швидку?
Ти обіцяв, що я буду водити її, коли виросту!
Що ми працюватимемо разом!
Яка ж срань!
Не лайся!
Думаєш, як я почуваюсь?
І я.
Мені теж погано.
Послухай.
Це тимчасово.
Коли я випущуся...
Обіцяю, колись у нас буде цілий парк швидких. Серйозно.
Серйозно?
Так. Цілий парк.
Ти чув сестру.
Цілий парк швидких.
Чудово!
А ви що думали?
Що ми лишимо мільйони мешканців Мехіко
без сім'ї Тамайо?
Ні!
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська