Чиста е, нали?
Мързи те. - Винаги си бил голямо прасе.
На работа, семейство!
Две кутии марли. - Две ли?
Две шишета спирт, три етанол.
Четири пакета дестилирана вода.
Два - хирургичен сапун.
Пакет спринцовки.
Дестилирана вода - четири.
Още? - Четири - физиологичен разтвор.
Това е всичко.
Добре.
Мястото им е там. - Сериозно?
Вижте какво открих.
По дяволите.
Ще добавиш ли нещо, Рамон? - Вижте.
Говорим за вълка...
Не се тревожи за нея.
Обещаха да й намерят грижовен собственик.
Сигурно ще я дадеш на смотаняци. Няма да я видя повече.
Не се сбогувахме.
Кой каза, че няма да я видиш повече?
Да изкараме последна смяна довечера. - Тъкмо я измихме.
Ще я измием отново. Заради Хулио.
Хайде де, тате.
Лети, какво мислиш?
Добре, но само защото е за последно.
Ще дойдеш ли? - Утре трябва да ставам рано.
Да го отложим.
Хайде де, докторке.
Остава за тази вечер.
Разбрахме се. Последна смяна.
Благодаря.
Още една смяна и приключваме.
ПО ЕДНОИМЕННИЯ ДОКУМЕНТАЛЕН ФИЛМ
Да сте виждали Берни? - В кухнята е.
Радвам се да те видя.
Ти си била жива.
Дори купонясваш, явно.
Недей така.
Може ли да поговорим насаме? - Да, разбира се.
Знам, че не биваше да изчезвам така. Съжалявам.
Моля те, не се сърди. - Не се сърдя.
Притеснявах се.
Можеше да се обадиш, да пишеш... - Прав си.
Съжалявам, че забърках каша и после се изпарих.
Недей.
Имала си нужда да се махнеш.
Разбирам те.
Всичко е наред.
Защо си толкова мил?
Не може ли да си по-гаден, да си надут...
Мога, но не искам.
Всичко ще се промени коренно. Особено за Хулито.
Така е, но ще свикне.
Ще е по-лесно, ако майка му си е вкъщи. - Започва се.
Слушам те за всичко.
Спрях линейката. Започвам нов живот.
Виж, Рамон.
Проблемът никога не е бил в линейката.
А в теб.
Ясно, ще се правим на глупаци.
Но ти обичаш мен. - Не знам за какво говориш.
Инатиш се.
Не закъсняваш ли за работа?
Ще те държа в течение. - Няма нужда.
Чао.
И все пак ще те държа в течение. - Добре.
Държа да знаеш, че отношенията ти с Берни не накланят везните в твоя полза.
Даже напротив.
Казахме, че при следващ провал ще те изключим.
Да, издъних се.
Тоест сгреших.
Не се притеснявай, безцеремонният ти език не ме изненадва.
След изказването ти на обяда всички останаха безмълвни.
Но признавам, че този път използва точна дума за поведението си.
Вижте, докторе.
Обикалям с линейката от малка. Цял живот съм работила в нея.
Никой не ме е питал какво искам аз.
А какво искаш?
Да бъда лекар.
Каква е гаранцията, че няма отново да изчезнеш?
Татко продаде линейката. Няма да се разкъсвам.
И да не беше я продал, следването ми е важното.
Много изостана, Маригаби.
Ще наваксам.
Не си се явила на изпит.
Въпреки дадения ти втори шанс.
Ще говоря с професора. - Няма да ти се зарадва.
Нали идвам с теб в САЩ?
Наистина ли я продавате?
Да. Пенсионират я.
Много неща преживяхме тук, а?
Запазила съм споменче от теб.
Да се сбогуваме ли както подобава с линейката?
За последно?
Искаш ли?
Разкарай се, ще сляза.
По дяволите! Мамка му.
Така става, защото съм луд по теб.
Да обядваме на друго място. Онези гадняри са тук.
И ние. За да покажем, че не ни е страх.
Дали да не им върнем парите?
Не можем. Забрави ли, че ги похарчихме?
Защо им даде тези евтини снимки?
Имаме и стари. - Ти също си виновен.
За какво? - Не ми даде нищо читаво.
Какво съм виновен! Освен това аз ще отнеса боя, не ти.
Припадна. - Помощ!
Помощ!
Бързо.
Дръпнете се.
Какво стана? - Чукнаха си главите...
Ще се оправи ли? Не мърда.
Няма да си иска парите.
Зениците му са с отслабени рефлекси. Трябва да извикаме линейка. Бързо!
Добро утро, Рамон. - Вече тук ли работиш?
Да, момичета. - Чудесно. Честито!
Да поздравиш Маркус. - Непременно.
Ето, всички са доволни, че си при нас.
Ще те водя да ядеш свястна храна.
И на вкусно тако, с отстъпка.
На мен работа ми дай. - Ето, това вече е приказка!
Преди да видиш кабинета, предупреждавам, не съди по размерите.
Важното е, че върши работа.
Кодирано ли ми говориш?
Ще му усетиш хубавите страни. - Убеден съм.
Оставям те, ще дойда на обяд. - Чао.
Някой знае ли как работи това?
Не може да паркирате тук. - Така ли?
Кой каза?
Ние.
Чудна работа. Всеки ден паркирам тук.
За какви пари ще се чупите? - Какъв ти е проблемът?
Говорим си спокойно. - Виждам само как ми се дръвчиш.
Маркус, хайде. Не се занимавай.
Ето, виждаш ли?
Послушай гаджето си. - Говориш с мен. Не я намесвай.
Много си страшен! Трябва да ти опресним паметта.
За какво? - Ние сме властта.
По-кротко! - Спрете!
Не я докосвай, горило. Бременна е.
Кристина, как си? - Да се махаме.
Изчезвайте, копелета.
Как си? - Боли ме.
Госпожице, добре ли сте?
Почти стигнахме в клиниката.
Браво, младеж. Действал си бързо. - Благодаря, аз съм парамедик.
Така де, татко е. А сестра ми следва медицина.
Ама ти си синът на Рамон Тамайо, нали?
Пепе! Това е синът на Тамайо.
Трябваше да се сетя. От баща ти съм научил всичко за занаята.
Поемаме нататък. Поздрави баща си от братовчеда на Едгар.
Браво на теб!
Ти ни спаси. - Какво?
Разбираш от медицина.
Повече не ми пробутвай шантавите си идеи. Заради теб го загазихме.
Нямаш амбиции, момче. - Но пък имам знания.
Здравейте. Професоре, искам да се извиня...
Получавам дежавю.
Явно искаш трети шанс да се явиш на изпит.
Мислиш, че всички сме ти длъжни. Висша наглост.
Знам, че не заслужавам шанс. - На едно мнение сме.
Бъдещето ми зависи от това. - Момент, г-це Тамайо.
Не нося отговорност за бъдещето ви. Измислете по-оригинален довод.
Мога само да реша оставате или изхвърчате.
Изхвърчате. Очевидно не сте за тук.
Но това има и добра страна - безпроблемно ще продължите с линейката.
Щом толкова ви харесва да работите на улицата, там ще ви е по-добре.
Ето на, имате си бъдеще.
Знаете ли? Прав сте.
Не записах медицина, за да забогатея,
за да работя в лъскави клиники или да публикувам изследвания.
Или за да присъстваш на лекции и изпити.
Уча медицина, за да помагам на хората.
Не искам да мрат по улиците,
а да мога да ги опазя живи до болницата или дома им.
Ако не всички, повечето.
Нито вие, нито някой друг определя моето бъдеще.
Ще стане лекар, каквото и да ми струва.
А всички вие продължавайте да се присмивате на парамедиците.
Пари давам обаче да ви видя там.
Пробвайте и мръсната работа.
Извинете ме.
Искам безупречно представяне на изпита. Дори една грешка да има, ще отпаднеш.
Няма да има.
Още утре сутрин. И гледай да си на линия.
Берни. Разрешиха ми да се явя на изпита!
По-щастлива не съм била! После ще ти разправям. Целувки!
Д-р Луна.
Да ви откарам до някъде, г-це Тамайо? - Не, благодаря.
С метрото се стига по-бързо.
На какво дължим посещението?
Само да кажа "здрасти" и да благодаря за помощта ти онзи ден.
Няма за какво. Винаги можеш да разчиташ на мен.
Не се размеквай.
Приеха ли те обратно? - Не казвам. Провери сам.
Сигурен съм. Винаги успяваш да се наложиш. - Невинаги.
Имаш невероятни заложби, Тамайо.
По-добре да тръгвам.
Да, наистина. Защото умирам да те целуна.
Ако ти позволя. - Затова няма да опитвам.
Разумно.
Обичам те, г-це Тамайо. Не мога да го крия повече.
А ти си решавай как да го приемаш.
В чудесна каша се забърках, а?
Не знам кого ще избера, затова и не понечвам.
Знам обаче, че трябва да взема изпита и да се докажа.
Благодаря, че дойде. - За малко да не успея.
Затънала съм в работа.
И ти би трябвало да си зает.
Цял ден не съм се спирал.
Миличък! Знаеш, че говоря за училището.
Дори гаджето ти се взе в ръце.
Мислех, че е бита карта, но момичето ме изненада.
Дори бих казала, че има какво да научиш от него.
Научих. Затова исках да видиш аксолотлите и какво правим тук.
Тези двата са... - Знам какво са аксолотли, не обяснявай.
Добре.
Ела.
Мамо, спирам медицината.
И ще се посветиш на спасяването на аксолотли ли?
Като ви видях двете с Маригаби, осъзнах, че ми липсва нещо, което вие имате.
Амбицията да успееш в живота? - Не. Страстта към медицината.
Защо да си губя времето?
И на преподавателите? И да заемам мястото на човек, който иска точно това?
Ти имаш дарба! И го казвам отговорно, а не защото си ми син.
Не я пропилявай.
Разбери ме и не си мисли, че намирам заниманието ти за несериозно.
Щом е важно за теб, ценя го и аз. Но можеш да се заемеш с него и по-нататък.
Първо вземи диплома. Завърши практиката си.
Не разбираш. Това е моето призвание.
Тук ми е мястото. - Спри. Не драматизирай толкова.
Няма да те притискам. Никога не съм го правила.
Когато се разведохме и ти предпочете да останеш в Испания,
се съгласих, защото ти го искаше. - Така е.
Подкрепям те напълно, каквото и да е желанието ти. Винаги.
Макар да не мога да разбера... - Благодаря.
Спокойно! Преглеждат я, всичко ще бъде наред.
Върви за Хулио. Ще се видим там.
Не го мисли сега.
Ето, ако потрябват. - Недей, Рамон, не ми я давай.
Без теб за какво ни е линейка?
Ако Крис има нужда от спешна помощ, ще я откараш.
Ако пък е добре, ще дойдеш.
Ще обясня на Хулито.
Благодаря, татко.
Кажи, ако ти трябвам. Хайде.
И майката,
и плодът
са добре.
Благодаря, Марио. - Няма нужда.
Извадил си късмет.
Крис е млада и силна.
Това е предимство, но не я излагай на такива опасности.
Може ли да си вървя? - Почивай.
По-добре е да следим теб и бебето още няколко часа, за всеки случай.
Ще ви оставя насаме.
Но трябва да поспиш.
Ще кажа на Мартита да приспадне прегледа от курсовете ви.
Не пропуска да изкяри.
Трябваше ли да скачаш на ченгетата?
А какво да направя? - Знаеш ги какви са.
Рамон ми даде ключовете, ако се наложи,
ако трябва да сменим болницата.
Довечера ще си с нея, нали? Последната ви смяна заедно.
Да, това беше идеята, но наистина е за последен път.
Знам, че те чакат.
Но не искам да оставам сама.
Нали лекарят каза да си починеш?
Ще ида да им дам ключовете. Още не съм говорил с брат ми и сестра ми.
Да се видим, да им кажа, че заминаваме.
Два часа и се връщам.
До скоро.
Защо си дал линейката на Маркус? Дано не я използва за нещо друго.
Той има работа.
Но ще дойде, нали?
Съжалявам, нямаше автобус. - Оправдания!
И какво?
Казаха, че мога да остана, ако си взема изпита.
Мислех, че ще се наложи да ги ступам.
Нищо ли няма да кажеш? - Честито. Къде е линейката?
Не се ли радваш? - Не особено.
Знаеш, че ще ми е мъчно за линейката.
Ето я и нея. Спокойно.
Дойде все пак. - Закъсня.
Стига де. - Тя добре ли е?
Бързам да се върна. Само да ви кажа нещо. - Как така бързаш?
Нали обеща последна вечер заедно?
Спокойно. - Мамка му! Правите си каквото ви щукне!
И никой не ме пита мен.
Един път ви помолих за нещо!
Не е честно.
За последно, Маркус.
Ти обеща. И дори ти го предложи!
Един спешен случай, не нощно дежурство. Трябва да видя Крисис.
После искам да ви кажа нещо.
Не, това е моето място. - Наказан си за закъснението.
Това е положението.
Малкият е много глезен, Рамон. - Идвай.
Рамон, чуваш ли ме? - Да, миличка. На линия сме.
Ще ме разплачеш, шишко!
Наистина ще ми липсвате! Толкова години заедно...
Татко трябва да те покани на среща!
Да, но бавно зацепва.
Пускам му нишани - не кълве. - Добре бе, Рамон!
Наистина ли слагате точката? - Отговарям само за себе си.
Ще си останете моите любимци. Много ще ми е мъчно за вас.
Затова ще ви дам първия случай за вечерта.
Спешна процедура в района на Тепеяк. Не съм обявила на всички, побързайте.
Хайде. Благодаря ти, Кармен, мила! - Благодаря и аз.
За всичко! - Благодаря, Кармен!
КРИС, ЩЕ СЕ ЗАБАВЯ МАЛКО
СПИШ ЛИ?
СКОРО ИДВАМ
Какво става?
Не се отдалечавай, чу ли?
Добър вечер. Какъв е случаят?
Нужна е спешна помощ - има прегазен, двама са тежко ранени, с вътрешни травми.
Районът отцепен ли е? - Да.
Но хлапето защо е тук? Не е за деца.
Синът ми е част от екипа. - Ще ви пусна, но не казвайте на никого.
Трябват ни две носилки.
Докторке, да побързаме. - Да вземем твърди носилки и яки.
Проклетия. - Ало, семейството!
Мислех, че ще сме си ние. Този кой го е канил?
Да не ни преследва? - Успокой се. Да слезем.
Слизаме. Хулито, покрий се.
Голямо съвпадение!
Какво правиш тук? - Играя за "Железните бикове".
Спортът държи децата далече от улицата.
Играем срещу "Вулканите". Местният отбор доведе сериозна агитка.
Нещата излязоха от контрол
и в един момент някакъв от техните яхна пикапа си, натисна педала като луд
и мина през терена.
Прегази Мануел.
Вратаря? - Със счупен крак е.
Другият мъж е тук, заклещен е между седалките.
Не можем да го извадим. - Има ли още ранени?
Няма. Но там още се бият. - Първо ще прегледаме най-пострадалия.
След това - човека в колата. - От доста време е в несвяст.
Пулсът е слаб.
Стегнах якето, да спра кървенето. - Браво, Люк.
Остава да вдигнем пикапа. Трябва да го извадим.
Ще се разделим на двойки. Маркус, ела.
Дай му разтвор и обездвижи краката.
Татко, какво става?
В съзнание е, но трудно ще го извадим от колата.
Пожарната идва ли? - Да.
Хулио, помогни ми. Дръж го здраво.
Трябва да ида при Кристина! - Не. Лоша работа. Какво да правя?
Ще плъзнем носилката отдолу. Подай ми яките.
Когато отпред са готови, го местим. - Приклещен е между панелите.
Да изключим вътрешни травми.
Маркус, как е? - Слагам турникет за изваждането.-
Трябват ни екстрактори.
Пожарникарите трябваше да са тук! - Татко, повдигни ме.
Едно, две, три.
Чуваш ли ме? Парамедик съм, ще ти помогна.
Меря ти пулса. Знаеш ли какво стана? Татко, дръж ме здраво!
Трябва да вдигнем колата, за да го извадим.
Хулио, доведи ги бързо.
Спокойно.
Маркус качи Мануел в линейката. Нещо друго?
Не, справяме се. - По-добре да ида.
Няма нужда.
Бързо! Критичен е, сигурно има вътрешен кръвоизлив.
Носилка. Побързайте.
Трябва да изключим вътрешен кръвоизлив.
Дишай дълбоко, дълбоко. Точно така.
Хванах крака.
Излиза, излиза. Още малко.
Готови ли сме? Бързо, там!
КРИС: ЩЕ ПРЕНОЩУВАМ В БОЛНИЦАТА МАРКУС: ИДВАМ
Маркус, хайде де.
Не се разсейвай. Караме ранения и после теб.
Не биваше да идвам!
Помогни ни. - Спокойно, ще помогна!
Чудя се какво толкова ще ни липсва.
Докторке, може ли да е с вътрешен кръвоизлив?
Дай газ! Бързаме за болницата! - Не мога по-бързо.
Не знам. Имам чувството, че сме част от нещо значимо.
Нещо смислено.
Не всичко ни е наред, но имаме работата си, мястото си в света.
Дори всичко да се промени, ще останем добър екип.
Мамка му, Кристина!
По дяволите.
Крис ли е?
Не ми вдига.
Братле, хапвай по-живо. Тя ме чака.
Сигурно са я упоили, за да поспи.
Ще се оправи. - Трябва да ми вдига.
Обади се на Марио. - Татко идва.
Човекът от колата умря. Вътрешно разкъсване.
Вратарят e по-добре. Стабилен e, но с ампутиран крак.
Нищо от това няма да ми липсва. Тези трагедии те съсипват.
Кисел си, затова говориш така. - Яж бързо.
Хайде. - Благодаря.
Стига де.
Мамка му, Кристина.
Онзи от колата беше свестен, нали?
Как така е бил свестен?
Умря заради гадната си постъпка. - Поне си е обичал работата.
Глупости, Хулио.
Не като нас! Очаквах да остареем в линейката.
А утре вече няма да я имаме.
Ще те изненадам - Рамон вече остаря. - Отричам!
Хайде, вдигни де.
Ало.
Крисис! Хайде, скъпа! Защо не ми вдигаш?
Всичко наред ли е?
Добре съм, спокойно.
Извинявай, но Хулито се размрънка, насили ме да ида.
Но след малко вече идвам. - Не, не, не.
Започни да отговаряш за постъпките си.
Хулио е хлапе. Не те е принудил със сила.
Извинявай. Но знаеш, че не могат да вдигат тежко.
Веднага се връщам. Мислех, че спиш.
Казах ти, че ме е страх да съм сама, но не ти пука.
Добре, издъних се. Какво сега?
Но не е станало нещо фатално.
Няма проблем, наистина. Различни приоритети.
Стига де. Какво значи това? Престани, ей сега идвам!
Моля те!
Изписват ме и се махам.
А после заминавам.
Планирахме го вече - заминаваме заедно.
Не бъди такава.
Чуй ме... - Не, няма.
Няма да заминем заедно, Маркус. Отивам сама.
Недей така, Крисис. Престани.
Мамка му, дай газ! - Кротко.
Побързай, тя е зле. - Бързам, успокой се.
Само не му викай. - Не викам, но се чудя какво правя тук.
Линейка K42.
Няма инструменти. - Спешно ли е?
До всички линейки. Спешен случай. Авария в метрото.
Между станции Тесонко и Оливос.
Пратете още екипи. - Трябват ни линейки.
Тесонко и Оливос.
Съобщиха за тежко пострадали на надлеза.
Спасители, линейки и пожарни коли отиват към мястото.
Рамон, чуваш ли?
Знам, че ти е последна вечер, но им е нужна помощ.
Превод на субтитрите Анна Делчева