Är den inte ren då?
- Var inte så lat. - Du har alltid varit så orenlig.
Nu kör vi igång!
Två lådor med gasväv...
- Två? - Ja.
Två med alkohol.
Tre med etylalkohol.
Fyra paket vatten för injektionsvätskor. Två paket tvål.
Ett paket sprutor.
Fyra vatten för injektionsvätskor.
Fyra saltlösningar.
Och det var allt.
Okej.
Den ska dit.
Jaså?
Titta vad som gömde sig här.
Se på fan.
- Vill du kommentera, Ramón? - Titta.
Hoppsan. När man talar om trollen.
Oroa er inte för henne. De lovade att hitta en bra ägare.
Det kommer säkert bli nån klåpare.
Och jag får aldrig åka i den igen. Inte ens för att ta farväl.
Vem har sagt det?
Vi kan ta ett sista pass ikväll.
- Vi tvättade ju henne precis. - För Julio kan vi tvätta henne igen.
Kom igen, pappa.
Vad tycker du, Lety?
Okej. En sista gång då.
Yes!
- Kommer du? - Jag måste upp tidigt imorgon.
En annan dag då.
Kom igen, doktorn...
Vi gör det ikväll då.
Då så. Sista färden, gänget.
Tack.
Då kör vi. En kväll kvar.
INSPIRERAD AV DOKUMENTÄREN NATTENS ÄNGLAR
Har ni sett Bernie?
- Där i köket. - Tack.
Man vispar ägget och häller ut det i stekpannan.
Kul att ses, kompis.
Var inte du död?
Eller spelade du bara död?
Var inte sån nu.
Vill ni ursäkta oss?
Visst.
Ursäkta.
Tack.
- Hej då. - Hej.
Jag vet att det var fel att bara sticka.
Förlåt.
Snälla, bli inte arg.
Jag är inte arg.
Jag var orolig.
Men...
Det hade varit kul med ett samtal eller sms.
Du har rätt.
Förlåt att jag strulade till det och bara ghostade dig.
Det är som det är.
Du behövde komma bort en sväng.
Jag kan förstå det.
Så allt är förlåtet, okej?
Kom igen.
Varför är du så snäll?
Kan du inte vara lite mer av en skitstövel eller tölp eller...
Ja, men jag vill bara inte.
Stora förändringar är på gång.
Särskilt för Julito.
Ja, men han vänjer sig.
Det vore lättare om han hade sin mor hemma.
Nu börjar du igen.
Jag gör ju allt du har velat.
Jag hoppar av ambulansen.
Jag börjar mitt nya liv.
Men, Ramón...
Ambulansen var aldrig problemet.
Du var det.
Okej, vi kan fortsätta låtsas då.
För det är ju mig du älskar.
Jag vet inte vad du pratar om.
Tjurskalle.
Blir du inte sen till jobbet?
Jag säger hur det gick sen.
Det behövs inte.
Hej då.
Jag hör av mig ändå.
Okej då.
Jag vill förtydliga att ditt förhållande med Bernardo
inte ger dig några privilegier.
Faktiskt så skulle jag vilja påstå det motsatta.
Vi sa att du får en sista chans innan du åker ut.
Jag vet att jag fuckade upp det.
Jag menar... Jag gjorde fel.
Oroa dig inte. Jag har märkt att du inte har något filter.
Du lämnade min familj helt mållös när du var hemma hos mig.
Men ja, för en gångs skull fann du precis rätt ord för det du gjort.
Hör på här.
Jag har åkt den där ambulansen sen jag var liten.
Jobbat i den hela mitt liv, men ingen frågade nånsin vad jag ville.
Vad vill du göra då?
Jag vill bli läkare.
Och hur ska vi förhindra att du försvinner igen?
Pappa har sålt ambulansen. Så jag ger skolan mitt allt nu.
Fast skolan hade varit första prio ändå.
Du ligger för långt efter.
Jag kan komma ikapp.
Och du missade provet.
Trots att du fick en andra chans.
- Jag kan prata med läraren. - Han lär inte vara vidare glad med dig.
Du vet väl att jag följer med till USA?
Tänker ni seriöst sälja den?
Jajamän.
Hon ska pensioneras.
Vi har varit med om så mycket i den.
Du har åtminstone din lilla souvenir.
Vadå?
Vill du ta farväl av ambulansen?
En sista gång?
Nå?
Satan.
Vad fan?
Jaja, jag kommer!
Jävlars.
- Fan då. - Det är ditt fel som gör mig galen.
Vi borde luncha nån annanstans.
De där idioterna är här.
Kom ihåg att inte visa nån rädsla.
Kanske vi borde ge tillbaka deras pengar.
Vi kan inte.
Vi spenderade ju allt.
Varför gav du dem de dåliga bilderna? Vi hade ju några gamla.
Det är också ditt fel.
- Hur då? - Du gav mig aldrig nåt bra.
Men det är inte mitt fel.
Och det är jag som får stryk – inte du.
- Han är däckad. - Hjälp!
- Gick det bra? - Hjälp!
- Skynda dig! - Svimmade han?
- Mår han bra? - Ur vägen!
- Vad hände? - De krockade med huvudet.
Kommer han att klara sig? Han svarar inte.
Han kan inte fråga om pengar nu.
Hyporeflexi i pupillerna. Vi måste ringa efter ambulans.
Skynda er!
Gå då!
God morgon, Ramón. Jobbar du här nu?
- Det gör jag. - Kul, va?
- Grattis. - Tack.
- Hälsa Marcus från oss. - Det ska jag.
Titta bara! Alla är glada att du är här.
Jag ska ta dig till alla bra matställen.
Plus alla tacoställen du kan få rabatt på.
- Jag vill bara sätta igång och jobba. - Så ska det låta!
Innan du ser ditt kontor vill jag be dig att inte döma det efter storleken,
för det är inte storleken som räknas.
Säger du det?
Du vänjer dig nog.
Det tror jag säkert.
- Då så. Jag hämtar dig vid lunchen. - Ses då.
Vet nån hur den här grejen funkar?
Du får inte parkera här.
Inte?
Enligt vem?
Enligt oss.
Vad konstigt, för jag parkerar här varje dag.
Hur mycket ska du ha för att sticka?
Vad är problemet?
Vi snackar ju bara här.
Och du snackar bara skit.
Marcus, släpp det. Det är inte lönt.
Hörde du?
Lyssna på din tjej.
Du pratar med mig. Vad har hon med det att göra?
Okej då, tuffing. Du behöver visst påminnas om nåt.
- Vadå? - Vilka som bestämmer!
- Lugna dig, ditt ollon! - Sluta!
Din jävel! Du kan inte...
Låt henne vara! Hon är gravid, ditt as!
- Cristina! Gick det bra? - Helvete, nu drar vi!
Stick, era skithål!
Gick det bra?
- Nej. Det gör ont. - Helvete då.
Gick det bra?
Vi är snart framme, Crisis.
- Snyggt, grabben. Du handlade snabbt. - Tack. Jag är sjukvårdare.
Eller ja, min pappa är det. Min syster pluggar på universitetet.
Nämen! Är inte du Ramón Tamayos son?
Pepe!
Det är Tamayos grabb.
Jag borde ha vetat.
Din far lärde mig allt jag vet.
Vi fixar det här.
Hälsa farsan från Edgars brorson.
Bra jobbat!
Du räddade oss.
Va?
Du kan din medicin.
Men inga fler galna idéer.
Du drar oss alltid in i trubbel.
Du saknar ambitioner.
Men inte kunskap.
Hej. Jag vill be om ursäk...
Vilken déjà vu.
Låt mig gissa. Du vill... skriva provet för tredje gången?
Tror du att folk här jobbar för dig?
Gud, vad fräckt.
- Jag vet att jag inte förtjänar det. - Då är vi äntligen ense om nåt.
- Min framtid hänger på det här. - Vänta lite nu.
Din framtid är inte mitt ansvarsområde. Kom åtminstone med nåt originellt.
Det enda jag kan påverka är om du får gå kvar här.
Och mitt svar är nej.
Det här är inget ställe för dig. Men se det från den ljusa sidan.
Nu kan du åka din lilla ambulans utan att hamna i trubbel.
Om du föredrar att hänga på gatan så har du det bättre där.
Se där. Du har ju en framtid.
Vet du vad?
Du har rätt.
Jag började inte studera medicin för att bli miljonär
eller jobba på de finaste sjukhusen eller publicera min forskning.
Eller gå på lektion eller skriva prov.
Jag studerar medicin för att jag vill hjälpa folk.
För att jag inte vill se folk dö ute på gatan.
Jag vill veta vad jag kan göra för att rädda deras liv.
Jag kan inte hjälpa alla, men de flesta.
Du får inte definiera min framtid. Ingen får det.
För jag tänker bli läkare till varje pris.
Alla bara driver med ambulanser och sjukvårdare.
Men jag skulle betala för att se er där ute.
Kanske lite skitgöra skulle göra er gott.
Hej då.
Ditt prov måste gå perfekt.
Ett misstag så åker du ut.
Det blir inga misstag.
Direkt i morgon bitti.
Bäst att du kommer.
Bernie.
De låter mig skriva om provet.
Jag blir helt lyrisk.
Jag berättar mer sen. Puss.
Dr Luna.
Behöver du skjuts, fröken Tamayo?
Nej tack.
T-banan är snabbare.
Vad förskaffar mig den äran?
Jag ville bara säga hej.
Och tacka dig för häromdagen.
Inget att tacka för.
Jag finns alltid där för dig.
Bli inte så sliskig.
Och? Ville de ha dig tillbaka?
Kolla efter själv.
Det fick du säkert. Du får alltid som du vill.
Inte alltid.
Du är ämnad för stordåd, fröken Tamayo.
Jag borde nog gå.
Ja, det borde du. För jag vill bara kyssa dig.
Om jag tillåter det.
- Därför försöker jag inte ens. - Duktig kille.
Jag älskar dig, fröken Tamayo.
Jag orkar inte låtsas mer.
Du gör som du vill med den infon.
Vilken soppa jag har kokat ihop här, va?
Jag vet inte vem jag ska välja, så börja inte.
Men jag vet att jag måste klara provet och bevisa att jag är redo.
- Tack för att du kom. - Det var tufft.
Jag drunknar i jobb.
Borde inte du också göra det?
Jag har jobbat hela dagen redan.
Hjärtat, du vet att jag menar skolan. Till och med din flickvän skärpte sig.
Jag trodde att det var kört för henne, men hon överraskade mig.
Du skulle kunna lära dig ett och annat av henne.
Jag har gjort det. Det är därför du är här och tittar på vad vi gör.
De här två är...
Jag vet redan vad axolotler är. Du behöver inte förklara.
Okej då.
Häng med.
Jag tänker hoppa av skolan.
Tänker du rädda axolotler resten av livet?
Nej, men när jag ser dig och Marigaby så ser jag nåt som jag saknar.
- Flitighet? - Nej, men passion.
Passion för medicin.
Varför skulle jag slösa min tid?
Eller lärarens tid, eller ta en annan students plats?
Det här är inte för att du är min son. Jag skämtar inte om sånt.
Men du har talang.
Slösa inte bort den bara så där.
Försök förstå.
Tro inte att jag tycker att det här inte är viktigt.
Det här är viktigt för dig, och då är det viktigt för mig med.
Men du kan göra det senare i livet.
När du har tagit examen och gjort din AT-tjänst.
Du fattar inte. Jag har hittat nåt som gör mig hel.
- Riktigt hel. - Stopp, stopp.
Gör inte det här till en såpopera nu.
Jag tänker inte tvinga dig till nåt.
Det har jag aldrig.
När jag låg i skilsmässa och du ville stanna i Spanien
så accepterade jag det för att det var vad du ville.
Ja.
Jag står bakom vad du än vill göra.
Alltid.
- Även om jag ärligt talat inte förstår... - Tack.
Lugn, grabben. De undersöker henne. Det ordnar sig.
Gå och hämta Julio. Jag möter er där på nåt sätt.
Tänk inte på det nu.
Ifall att.
Nej, ge mig inte dem.
Vi behöver inte ambulansen utan dig. Behåll dem.
Och om Cris råkar illa ut så kommer ni att behöva den.
Kom bara över om hon mår bra. Jag ska förklara det för Julito.
Tack, pappa.
- Jag menar det. - Säg till om du behöver nåt.
- Okej. - Kom då.
Både mamman
och barnet
mår bra.
Tack, Mario.
Inget att tacka för.
Ni hade tur.
Cris är ung.
Och stark.
Det är en fördel.
Men sätt henne inte i fara så där.
- Får jag gå nu? - Du behöver vila.
Det är bäst att hålla ett öga på er i några timmar till för säkerhets skull.
Jag ska lämna er i fred.
Men sov lite.
Jag ber Martita dra av kostnaderna från era leveranser.
Killen tar fan varje chans.
Måste du verkligen tjafsa med snuten?
- Vad skulle jag ha gjort? - Du vet hur snutar är.
Ramón gav mig dem ifall att vi behöver nåt.
Ifall att vi behöver åka nånstans.
Har ni inte ert sista pass ikväll?
Ja, och det var min idé. Men det är sista gången, jag lovar.
Jag vet att de väntar på dig, men...
Jag vill inte vara ensam.
Läkaren sa ju åt dig att vila. Jag åker bara och lämnar nycklarna.
Jag måste fortfarande prata med mina syskon.
Jag måste berätta att vi drar till USA.
Två timmar. Strax tillbaka.
Ses sen.
Varför gav du ambulansen till Marcus?
Hoppas han inte leker med den.
Din bror är upptagen.
Men han kommer väl?
Förlåt, men min buss kom aldrig!
Sicken bortförklaring!
Och?
De sa att jag får fortsätta i skolan om jag klarar provet.
Jag trodde att jag skulle behöva spöa dem.
- Har du inget att säga? - Visst, grattis då.
- Och var är ambulansen? - Ser du inte fram emot ikväll?
Inte egentligen. Du vet att jag kommer sakna ambulansen.
När man talar om trollen.
- Kolla. - Titta vem det är.
- Du kom. - Du är sen!
- Gnäll inte. - Allt bra där?
Jag måste tillbaka igen.
- Jag ville bara berätta nåt. - Vad menar du?
Kom igen! Du sa att det blir vår sista kväll ihop.
- Lugn. - Så fan heller.
Ni gör bara som ni vill. Ingen frågar nånsin vad jag vill.
- Men, Julio... - Jag ber om en sak, och det här händer.
Det är orättvist.
Det är sista gången, Marcus.
Du lovade. Det var ju din idé.
Bara det första nödfallet. Inte hela natten.
Jag måste titta till Crisis.
Och jag har nåt att berätta senare.
Hördu du! Det är min plats.
Så går det när man kommer sent.
- Bittert, brorsan. - Du har skämt bort honom, Ramón.
Maka på dig.
Ramón, hör du mig?
Jag hör dig, Carmencita. Vi är här.
Jag börjar nästan gråta.
Jag kommer att sakna er så efter alla dessa år.
Min pappa borde bjuda ut dig, Carmencita.
Ja, men han är lite trög.
Jag har kastat mitt bete, men han nappar inte.
- Fan, Ramón. - Är det här verkligen slutet?
Vadå slutet? Jag ska ju bli renlevnadsman.
Ni vet väl att ni alltid kommer vara mina favoriter?
Jag kommer sakna er massor.
Och för att bevisa det får ni kvällens första utryckning.
Vi har ett nödfall i Tepeyac.
Jag har inte rapporterat det än, så skynda er!
Okej.
Tack för allt, Carmencita!
Tack, Ramón.
- För allt! - Tack, Carmencita.
CRIS, JAG BLIR ETT TAG TILL
SOVER DU?
KOMMER SNART
Jävlars.
Spring inte iväg nu, okej?
- Hejsan. - Hej.
Vad är nödfallet?
Nån blev påkörd. Två allvarligt skadade. Det kan finnas akuta inre skador.
- Är det avspärrat? - Givetvis.
Men vad gör han här? Det här är inget för barn.
- Min son är en del av teamet. - Okej, men jag släppte aldrig in honom.
Kom igen. Vi behöver två bårar.
Kom igen då, doktorn.
Ta de kraftiga bårarna och nackstöden.
Fy fan.
Tjena, familjen!
Var inte det här bara för familjen? Vem bjöd in honom?
- Följer puckot efter oss? - Lugna dig, pappa.
Kom nu.
Kom nu, allihop. Regnkappan på, Julito.
Vilket sammanträffande!
Vad gör du här?
Jag spelar fotboll här. Med Järntjurarna.
Sport är ett bra sätt att hålla barnen borta från gatan.
Vi spelade mot Vulkanerna.
Ett lokalt lag. De hade många supportrar här.
Det började spåra ur, och vid ett skede hoppade en av dem in i sin bil,
satte gasen i botten,
körde över planen, och pang!
Han körde över Manuel.
- Målisen? - Hans ben sitter fast.
Fan, kolla benet.
Den andra är här borta. Han sitter fast i bilen.
- Vi får inte ut honom. - Är bara de här två skadade?
Ja. Och alla som fortfarande slåss.
Titta till de svårast skadade först.
Först honom, och sen han i bilen.
- Han har varit medvetslös ett tag. - Pulsen är svag.
Jag stoppade blödningen med en jacka.
Bra jobbat, Luke.
Nu ska vi bara få bort bilen också.
Vi måste dra ut honom nu.
Jag behöver två lag.
Kom, Marcus.
Ge honom saltlösning och håll honom stilla.
- Okej. - Hur går det, pappa?
Han är vaken, men det kommer bli svårt att dra ut honom.
- Är brandmännen på väg? - Svar ja.
Hjälp till här, Julio. Håll i den.
Jag måste till Cristina.
Vad synd. Vad ska jag göra?
Vi måste få båren under honom. Ge mig nackstöden.
Vi flyttar honom när de är redo där framme.
Han sitter fastklämd. Vi måste se om han har inre skador.
Hur går det, Marcus?
Jag lägger på stasbandet.
Vi behöver spridarna!
Brandmännen borde ha varit här redan.
Lyft upp mig.
Ett, två, tre, nu.
Hör du mig? Jag är sjukvårdare. Jag är här för att hjälpa.
Jag tar pulsen på dig. Minns du vad som hände?
Håll i mig hårt, pappa.
Vi måste lyfta bilen.
Skynda, Julito. Det ser illa ut.
Försiktigt.
Marcus har Manuel i ambulansen. Behöver ni nåt annat?
- Nej, det är bra. - Jag borde följa med.
Nä, det behövs inte.
Fort! Det ser illa ut. Han kan ha inre blödningar.
Båren! Skynda er.
Vi måste se om han har inre skador.
Andas djupt. Såja.
Jag har fötterna.
Han kommer ut. Mer.
Är vi klara? Fort, ditåt!
JAG STANNAR PÅ SJUKHUSET INATT
JAG KOMMER SNART
Kom igen nu, Marcus.
Fokusera lite. Vi ska rädda den här typen först.
Jag borde inte ens vara här.
Marcus, hjälp till här.
Lugn bara. Jag ska hjälpa dig.
Ibland förstår jag inte varför vi skulle sakna det här.
- Doktorn... - Ja?
Kan han ha inre blödningar?
- Pappa, vi måste skynda oss. - Jag kör så fort jag kan.
Inte vet jag, men det känns som att vi är en del av nåt större.
Nåt som gör skillnad, eller hur?
Ibland är vi lite dysfunktionella, men vi har våra uppgifter och positioner.
Trots att allt kommer att ändras så är vi ändå ett bra lag.
För i helvete, Cristina.
Vad fan?
Är det Cris?
Hon svarar inte.
Ät lite snabbare, bror.
Hon väntar på mig.
De gav henne säkert nåt lugnande så hon sover.
- Hon klarar sig. - Hon kan väl svara för det?
Ring Mario Alonso.
Här kommer farsan.
Killen i bilen dog. Inre bristning.
Det gick bättre för målisen, men benet måste amputeras.
Jag lär inte sakna det där. De här tragedierna suger.
- Du är bara på dåligt humör. - Ät nån gång.
Då åker vi.
- Seriöst. - Men fan, Cristina.
Sist och slutligen var killen i bilen inte så dum.
Vad menar du med det?
Hans våldsamhet ledde till hans död.
Visst, men han dog för det han gillar.
Men vad fan, Julio?
Till skillnad från oss. Jag trodde vi skulle bli gamla i ambulansen,
men imorgon har vi den inte ens längre.
Vet du vad? Ramón har redan blivit gammal i den.
Skitsnack.
Svara. Kom igen.
Hallå.
Crisis? Men fan, varför svarar du inte?
Är allt okej?
Lugn, jag mår bra.
Förlåt, men Julito började tjata och tvingade med mig.
Jag lovar att komma snart.
Nej.
För en gångs skull får du ta ansvar för dina handlingar.
Och Julito är en liten unge. Han tvingade dig inte till nåt.
Förlåt, men de orkar inte med de tunga lyften.
Men jag kommer snart. Jag trodde att du sov.
Jag sa att jag inte ville vara ensam, men det sket du fullständigt i.
Okej, jag vet att jag gjorde bort mig. Vad vill du att jag gör?
Men det är faktiskt ingen stor grej.
Det är lugnt. Vi har bara olika prioriteringar.
Vad fan ska det betyda? Sluta nu. Jag är snart där.
- Snälla. - Nej.
Jag blir snart utskriven, och då drar jag.
Det är dags att lämna landet.
Jag vet, vi planerade det ju. Vi ska åka tillsammans.
Var inte sån nu.
- Crisis... - Vi åker inte...
Vi åker inte tillsammans. Jag tänker åka själv.
Crisis, gör inte det här. Crisis? Cristina?
- För i helvete, kör då! - Lugna dig.
- Kör bara! Hon mår inte bra. - Jag kör ju! Lugna ner dig.
Men skrik inte på honom...
Jag skriker inte, men vad fan gör jag här?
Ambulans K42.
- Vi behöver verktyg... - Är det brådskande?
Det stämmer, kom.
Alla ambulanser, vi har ett nödfall. En tunnelbanelinje har rasat.
...mellan Tezonco och Oli...
Vi behöver hjälp.
Vi behöver genast ambulanser.
- Hör ni mig? - Tezonco and Olivos.
Det finns allvarligt skadade på högbanan.
Räddningslag, ambulanser och brandmän är på väg.
Ramón, hör du mig?
Jag vet att det är sista kvällen, men de behöver all hjälp de kan få.
Undertexter: Borgir Ahlström