Вона ж чиста.
Не лінуйся.
Ти такий нечупара, серйозно.
До роботи, діти!
Дві коробки марлі...
- Дві? - Так.
Дві – спирту...
три – етанолу...
Ага.
Чотири пакети води для ін'єкцій...
Дві пачки хірургічного мила...
Пакет шприців.
Вода для ін'єкцій... Чотири.
Угу.
Чотири пакети фізрозчину.
Усе!
Добре.
НЕВІДКЛАДНА ДОПОМОГА
Це туди.
Серйозно?
Гляньте, що я знайшов.
Офігіти.
Ого.
- Хочеш щось додати, Рамоне? - Дивись.
Ха... Про вовка промовка.
Не переживай за неї.
Вони обіцяли знайти нового власника, який про неї подбає.
Ти точно віддаси її комусь, хто нічого не знає.
А я ж навіть востаннє не проїхався.
Не попрощався.
Хто сказав, що ти більше на ній не поїздиш?
Вийдемо нині на останню зміну.
Маркусе, ми ж її помили.
Помиємо ще раз заради Хуліо.
Тату, прошу.
Леті, що скажеш?
Добре. Але це востаннє.
Дякую!
- Доню, ти вільна? - Мушу завтра рано встати.
Тоді в інший день.
Лікарко, будь ласка.
Давай сьогодні.
Гаразд. Останній виїзд.
Дякую.
Ще раз, і на тому все.
НІЧНА РОДИНА
ЗА МОТИВАМИ ДОКУМЕНТАЛЬНОГО ФІЛЬМУ
Бачили Берні?
- Він на кухні. - Дякую.
Вибиваєш яйце на сковорідку.
Рада тебе бачити.
Ти не вмерла?
Бачу, ти просто прикидалася.
Не треба так.
Дасте нам хвилинку?
Авжеж.
Даруйте.
Дякую.
- Па. - Па.
Знаю, втікати так було неправильно.
Пробач.
Прошу, не сердься.
Я не серджуся.
Я переживав.
Але...
Я просто хотів, щоб ти подзвонила або написала.
Так.
Вибач, що наробила шуму, а тоді тебе ігнорувала.
Забули.
Ти поїхала, бо так було потрібно.
Я розумію.
Усе нормально.
Так.
Чому ти такий хороший?
Не можеш бути трохи...
Ослом, засранцем чи...
Я міг би. Але не хочу.
Усе дуже зміниться.
Особливо для Хуліто.
Так, але ми звикнемо.
Йому було б простіше, якби мама жила з нами.
Знову за старе.
Я роблю все, що ти хотіла, Леті.
Я йду зі швидкої.
Починаю нове життя.
Слухай, Рамоне.
Проблема ніколи не була у швидкій.
Вона була в тобі.
Ну гаразд, будемо далі придурюватися.
Бо ти мене кохаєш.
Не знаю, про що ти.
Ти така вперта.
Тобі не пора на роботу?
Потім розповім, як пройшло.
Це не обов'язково.
Бувай.
Я все одно розповім.
Гаразд.
Ти мусиш розуміти, що стосунки з Бернардом
точно не полегшать твоє становище тут.
Власне...
радше навпаки.
Ми казали, ще один проступок – і тебе виключать.
Я знаю, що все похерила.
Хотіла сказати... що помилилася.
Не переймайся. Я звикла, що ти не тримаєш язика за зубами.
У нас удома всі втратили дар мови після твого візиту.
Але на цей раз я згодна,
що ти підібрала слово, яке ідеально передає твою ситуацію.
Послухайте, пані лікарко.
Я їжджу у швидкій з раннього дитинства.
Попрацювала там усе життя.
Мене ніхто не питав, чи я цього хочу.
А чого ти хочеш?
Я хочу стати лікаркою.
Як нам знати, що ти знову не зникнеш?
Тато продав швидку.
Тепер лише навчання.
Навіть якби він її не продав... бо це найголовніше.
Ти дуже відстала, Маріґабі.
Я все надолужу, пані лікарко.
І ти не прийшла на іспит.
Хоч тобі й дали другий шанс.
Я поговорю з викладачем.
Він не буде в захваті.
Ти знаєш, що я поїду з тобою в США?
Ви справді її продаєте?
Так.
Їй пора на пенсію.
Як багато ми в ній пережили.
Лишиться згадка на пам'ять.
Що?
Хочеш з нею попрощатися?
Востаннє?
Що скажеш?
Чорт.
Ви що?
Ну серйозно. Зараз вийду.
Зараза.
Чорт.
Бачиш? Усе через те, що я від тебе шаленію.
Може, поїмо деінде?
Тут же ці кретини.
Ми не повинні показувати страх.
Краще вернути їм гроші.
Ми не можемо.
Ми все витратили, забув?
Нащо ти дала їм ті дешеві кадри?
У нас же були старі фото.
Це твоя вина.
- Що саме? - Ти не дістав нічого вартісного.
Це не моя вина.
І взагалі – це мене битимуть. Не тебе.
- Він вирубився. - Поможіть!
- Він у нормі? - Поможіть!
- Швидко! - Непритомний.
- Усе нормально? - Пропустіть!
- Що сталося? - Вони зіткнулися головами...
Усе буде добре? Він не реагує.
Принаймні грошей не проситиме.
Зіниці не реагують.
Викличте швидку.
Негайно!
Ворушіться!
Вітаю, пане Рамоне.
Тепер ви тут працюєте?
- Так, дівчата. - Як добре.
- Ласкаво просимо. - Дякую.
- Передавайте вітання Маркусу. - Обов'язково.
Тере!
Бачиш? Усі тобі раді.
Водитиму тебе в хороші місця з корисною їжею.
І до продавців тако, які роблять великі знижки.
- Я просто хочу працювати. - Оце правильний підхід.
Перш ніж покажу твій кабінет – не суди його по розміру.
Головне – вміти ним користуватись.
Звучить двояко.
Ти звикнеш.
Неодмінно.
Я вже піду.
- Прийду в обід. - Побачимось.
Хто знає, як його ввімкнути?
Тут не можна паркуватися.
Не можна?
Хто сказав?
Ну, ми.
Дуже дивно, пане. Я щодня тут паркуюся.
Про яку суму мова? Щоб ви забралися.
Ти що мелеш?
Не бачиш, що ми просто балакаємо?
Я бачу, що ви хочете мене обдерти.
Маркусе, їдьмо. Це неважливо.
Он. Чув?
Слухай свою дівчину.
Ти зі мною говориш, козел. Вона тут до чого?
Який грізний. Я тобі про щось нагадаю.
- Про що? - Ми тут закон!
- Заспокойся! - Гей! Припиніть!
Сучий син. Ти не можеш...
Не чіпайте її! Вона вагітна, виродок!
- Крістіно, усе нормально? Я гляну. - Забирайтеся звідси!
Валіть звідси, козли!
Ти ціла?
- Ні. Мені боляче. - Чорт.
Пані, ви в порядку?
Ще трохи, Крісіс.
Молодець, хлопче.
Швидка реакція.
Дякую, я парамедик.
Ну, мій тато – парамедик.
А сестра вчиться в університеті.
Точно! Ти ж син Рамона Тамайо.
Пепе!
Це син Тамайо.
Я мав здогадатись.
Твій тато навчив мене всього, що я вмію.
Ми про все подбаємо.
Передавай татові вітання від племінника Едґара.
Молодець!
Ти нас урятував, Хуліо.
Що?
Ти знаєшся на медицині.
То...
Але давай більше без скажених ідей.
Бо знову матимемо неприємності.
Тобі бракує амбіцій.
Але не знань!
Добрий день. Пане професоре, я хочу попросити проб...
У мене відчуття дежавю.
Дайте вгадаю. Ви хочете...
Утретє перескласти іспит.
Ви вважаєте, що ми вам винні?
Яку ж треба мати пиху.
- Знаю, я не заслужила на ще один шанс. - Нарешті ми в чомусь згодні.
На кону моє майбутнє.
Заждіть, панно Тамайо.
Ваше майбутнє – не моя відповідальність.
Придумайте щось оригінальніше.
Я вирішую одне: продовжувати вам навчання чи ні.
І я кажу, що ні.
Це місце явно не для вас.
Проте гляньте позитивно.
Тепер зможете спокійно їздити у швидкій і не мати неприємностей.
Якщо вам так подобається на вулицях, то, мабуть, там і залишайтеся.
Бачите? У вас є майбутнє.
Знаєте що?
Ваша правда.
Я не вступала на медичний...
щоб розбагатіти
чи працювати в найкращих лікарнях,
чи публікувати свої дослідження.
Чи щоб відвідувати заняття й приходити на іспити...
Я вивчаю медицину, бо хочу допомагати людям.
Бо не хочу, щоб ті вмирали в мене на руках.
Я хочу знати, як доставити їх у лікарню чи додому живими.
Допоможу не всім, але більшості.
Не вам визначати моє майбутнє.
І нікому іншому.
Я стану лікаркою попри всі перешкоди.
А ви можете далі насміхатися зі швидких і парамедиків.
А я б на вас там подивилася.
Може, вам усім варто інколи теж бруднити руки.
Перепрошую.
Чекаю бездоганного іспиту.
Одна помилка – і вилетите.
Помилок не буде.
Завтра з самого ранку.
Раджу нарешті прийти.
Берні.
Мені дозволили перескласти іспит.
Я така щаслива.
Пізніше про все розповім. Цілую.
Лікарю Луна.
Вас підвезти, панно Тамайо?
Ні, дякую.
На метро швидше.
Чим я заслужив таку честь?
Я хотіла привітатися
і подякувати за допомогу.
Нема за що дякувати.
Я завжди прийду на поміч.
Не будь такий сентиментальний.
То що? Дозволили вернутись?
Я не скажу. Сам дізнаєшся.
Авжеж дозволили. Ти завжди отримуєш своє.
Не завжди.
Тебе чекає велике майбутнє, панно Тамайо.
Я вже піду.
Так, іди, бо я ледь стримуюся, щоб тебе не поцілувати.
Якщо я тобі дозволю.
Тому я навіть не пробую.
От і правильно.
Я тебе кохаю, панно Тамайо.
Я втомився прикидатися.
Що робити з цією інформацію – вирішувати тобі.
Оце я вляпалася.
Я не знаю, кого обрати, тому навіть не починайте.
Знаю тільки, що мушу скласти іспит і показати, що я готова.
Дякую, мамо.
Я заледве встигла.
Роботи по самі вуха.
У тебе ж наче також?
Так. Я сьогодні ні секунди не відпочивав.
Сонце,
ти ж знаєш, що я про навчання.
Навіть твоя дівчина взялася за розум.
Я думала, що надії вже немає,
але вона мене здивувала.
Мушу визнати: тобі є чого в неї повчитися.
Я вже навчився. Тому й хотів показати тобі аксолотлів.
І чим ми тут займаємось.
Ці двоє...
Я знаю, що таке аксолотлі. Можеш не пояснювати.
Гаразд.
Іди за мною.
ІВАННА КЕТЦАЛЬКОАТЛЬ
МЕХІКО СОЧІМІЛКО
Я кидаю медичний, мамо.
Будеш усе життя рятувати аксолотлів?
Ні. Просто зрозумій:
коли я дивлюся на тебе й Маріґабі, то бачу те, чого не маю я.
- Бажання досягти успіху? - Ні, захват.
Захват від медицини.
Нащо далі гаяти свій час?
І час викладачів, і місце, яке б зайняв той,
хто хоче там учитися.
Я кажу це не тому, що ти мій син. Я з таким не жартую.
У тебе талант.
Не змарнуй його отак.
Зрозумій мене.
Я не хочу, щоб ти думав, що це непотрібне заняття,
бо воно явно важливе для тебе, а тому й для мене.
Проте до цього можна вернутися пізніше.
Коли здобудеш диплом.
Завершиш аспірантуру.
Ти мене не розумієш. Я знайшов те, що люблю.
- Що дарує мені радість. - Годі.
Не треба цієї мелодрами.
Я тебе не змушуватиму.
Ніколи не змушувала.
Коли я розлучилася з татом,
і ти захотів лишитися в Іспанії,
я прийняла твоє рішення, бо так хотів ти.
Так.
Я підтримаю тебе, хай би що ти робив.
Завжди.
- Навіть якщо не розумію... - Дякую.
Заспокойся, сину. Її оглядають. Усе буде нормально.
Рамоне, іди по Хуліо.
Я приєднаюся пізніше.
Цим не переймайся.
Ану ж знадобиться.
Ні, Рамоне. Не треба.
Без тебе швидка нам не потрібна. Нехай буде в тебе.
Якщо з Кріс щось не те, зможеш її підвезти.
А якщо вона в нормі, то приїдеш.
Я все поясню Хуліо.
Дякую, тату.
- Серйозно. - Дай знати, як щось буде треба.
- Добре. - Усе, я йду.
І мама,
і маля
в порядку.
Дуже дякую, Маріо.
Не треба дякувати.
Вам пощастило.
Кріс молода.
І сильна.
Це перевага.
Більше не наражай її на такий ризик.
- Можна вже йти? - Відпочивай.
Ми поспостерігаємо за вами і вашим малям ще кілька годин.
Про всяк випадок.
Лишаю вас удвох.
А тобі раджу поспати.
Скажу Марті вирахувати цей візит з вашої швидкої.
Він ніколи шансу не впускає.
Ти мусив заїдатися з поліцією?
- А що було робити? Вони... - Ти знаєш, які вони.
Рамон лишив ключі, якщо нам щось знадобиться.
Наприклад, кудись поїхати чи щось привезти.
Ви ж їдете на нічну?
На останню спільну зміну?
Так, це я запропонував. Але це вже востаннє.
Маркусе, я знаю, що тебе чекають, але...
Я не хочу лишатися сама.
Лікар радив тобі відпочити.
Я завезу їм ключі.
Я говорив з батьками, але не з братом і сестрою.
Мушу їх побачити і розказати, що ми їдемо в США.
Дві години. І я вернуся.
Я вернуся.
Чому ти лишив швидку Маркусові?
Надіюся, він з нею не пропаде.
Брат зайнятий.
Але ж він буде?
Вибачте, не було автобусів.
Відмовка!
То що?
Сказали,
що можу лишитися, якщо складу іспит.
А я думав, що доведеться йти їх лупцювати.
- Не хочеш нічого сказати? - Ага, вітання.
То де швидка?
Ти не радієш?
Не дуже.
Я буду скучати за швидкою.
Про вовка промовка.
- Добре. - От і він.
- Приїхав. - Спізнився!
- Не доколупуйся. - Усе добре?
Я поспішаю. Мушу вертатися.
- Я хочу вам дещо розказати. -«Поспішаєш»?
Ти казав, що це наша остання ніч разом.
- Тихо. - Ніфіга.
Ви всі робите, що хочете.
Мене ж ніхто не питає.
Хуліо...
Я єдиний раз вас про щось попросив – а ви отак.
Нечесно!
Це востаннє, Маркусе.
Ти обіцяв. Це ж ти придумав.
До першого виклику. Не цілу ніч.
Мені треба до Крісіс.
Тоді поговоримо. Хочу вам щось розповісти.
Не мрій. Це моє місце.
Ні. Це тобі за запізнення.
Нічого не вдієш, брате.
Малий геть розперезався.
- Посунься. - Чорт.
Рамоне, прийом.
Люба Кармен, ми на місці.
Велетню, я зараз розплачуся.
Я дуже за вами скучатиму. Стільки років працювали разом.
Татові слід запросити тебе на побачення, Кармен.
Твій тато повільний.
Я давно йому натякаю, а він вдає, що не чує.
Так.
- Рамоне! - Отак усе закінчиться?
Ти про що, дорога? Я просто дбаю про здоров'я.
Ви завжди будете моїми улюбленцями.
Я дуже скучатиму.
І доведу це, запропонувавши вам перший виклик.
Надзвичайна ситуація в зоні Тепеяк.
Я ще не ввела її в систему, тому хутко.
- Зрозумів. - Їдьмо.
Дякую з все, Карменсіто.
Тобі дякую, Рамоне.
- За все. - Дякую. Кармен.
КРІС, Я БУДУ ТРОХИ ПІЗНІШЕ
СПИШ?
СКОРО БУДУ
Що за...
Малий, тільки не броди тут.
- Добрий вечір. - І вам.
Що у вас сталося?
Когось переїхали, двоє серйозно поранених,
можливо, пошкоджені органи. Потрібна невідкладна допомога.
Поліція все оглянула?
Авжеж.
Чому він у машині?
Тут дітям не місце.
Це мій син. Він у команді.
Як знаєте. Просто нікому не кажіть, що я його впустила.
Потрібні ноші для двох.
Швидко, лікарко.
Візьмемо жорсткі ноші й шийні бандажі.
Сучий син.
Привіт, рідненькі.
Я думав, що будемо тільки ми.
Хто його запросив?
- Козел нас переслідує? - Тату, спокійно.
- Виходимо. - Іду.
Ходімо. Хуліто, накинь щось.
Оце так збіг.
Що ти тут робиш?
Я у футбольній команді. «Залізні бики».
Спорт допомагає забрати дітей з вулиць.
Ми граємо проти «Лос Вулканікос».
Тутешня команда. Привели багато фанатів.
Усе вийшло з-під контролю,
і в якийсь момент один з них узяв,
дуже розігнався,
проїхав поле і бабах!
Переїхав Мануеля.
- Воротаря? - Нога розтрощена.
Боже, нога.
Другий отам. Застряг між сидіннями.
- Не можемо його дістати. - Тільки двоє поранених?
Так. Ну, і всі, хто досі там свариться.
Оглянемо найбільш травмованих.
Спершу цього, а тоді того, що в салоні.
Він давно непритомний.
Пульс слабкий.
Я перев'язав його курткою, щоб зупинити кров.
Молодець, Люк.
Найважче буде його витягти.
Треба приступати.
Розділимося на дві групи.
Маркусе, сюди.
Фізрозчин, і знерухом його від пояса.
- Добре, лікарко. - Тату, що в тебе?
Він притомний, але дістати його буде непросто.
- Пожежники вже їдуть? - Так.
Хуліо, поможи. Тримай міцно.
Я мушу їхати до Крістіни.
Що поробиш. Кажи, що робити.
Протягнемо ноші під ним. Дай мені шийний бандаж.
Коли спереду закінчать, ми його перенесемо.
Його затисло між панелями.
Треба виключити пошкодження органів.
Що в тебе, Маркусе?
Накладаю турнікет для витягнення.
Потрібні екстрактори!
Пожежники мали б уже приїхати.
Тату, підніми.
Раз, два, три.
Чуєте мене? Я парамедик. Хочу вам помогти.
Я вимірюю ваш пульс. Пам'ятаєте, що сталось?
Тату, тримай міцно.
Треба підняти машину, щоб його витягти.
Хуліо, приведи їх. Усе погано.
Тихо, тихо.
Маркус несе Мануеля у швидку. Щось іще?
- Ні, усе нормально. - Я піду про всяк випадок.
Ні, це зайве.
Швидко. Ситуація складна. Можлива внутрішня кровотеча.
Ноші. Швидко, прошу.
Треба виключити внутрішню кровотечу!
Глибокі вдихи, отак!
Тримаю ноги!
Майже витягли. Ще, ще.
Усе готово? Швидко, сюди.
КРІС: СЬОГОДНІ ЛИШУСЯ В ЛІКАРНІ
МАРКУС: Я НЕДОВГО
Чорт, Маркусе, сюди.
Зосередься. Ми скоро тебе відвеземо. Спершу врятуємо людину.
Прокляття, Маріґабі. Я мав бути не тут.
Маркусе, виручай.
Тихо, тихо. Я тобі поможу.
Інколи не розумію, як жити без швидкої.
- Лікарко. - Що?
Може, внутрішня кровотеча?
Треба якнайшвидше доїхати, тисни на газ.
Я й так їду швидко.
Не знаю,
бо здається, що це щось більше за нас.
Що ми змінюємо світ.
Інколи все не так,
але в кожного є своє місце й робота.
Навіть якщо все зміниться, ми прекрасна команда.
А щоб тебе, Крістіно.
Ну нафіг.
Це Кріс?
Вона не відповідає.
Їж швидше, малий.
Вона мене чекає.
Їй, мабуть, дали щось снодійне.
- Усе буде добре. - Вона мала б відповісти.
Подзвони Маріо.
От і тато.
Водій умер. Через внутрішнє пошкодження.
Воротарю пощастило більше. Він стабільний, але ногу ампутують.
Я за цим не скучатиму.
Такі трагедії – удар нижче пояса.
- Ти так кажеш, бо ти не в гуморі. - Їж швидше.
- Їдьмо. - Дякую.
Серйозно.
Крістіна, бляха.
Водій же був нормальний.
З чого ти це взяв?
Він умер через власну жорстокість.
Так, але вмер за улюбленою справою.
Що ти верзеш, Хуліо?
Не те, що ми. Я думав, ми в цій швидкій постаріємо.
А завтра її в нас уже не буде.
Сюрприз, малий. Рамон уже старіє.
Це неправда.
Відповідай. Прошу.
Алло.
Крісіс, кохана. Ти чому не відповідаєш?
Як ти? Усе нормально?
Заспокойся, я в порядку.
Вибач, але Хуліто почав скиглити і змусив мене поїхати з ними.
Але я скоро буду в тебе.
Ні, ні.
Раз у житті візьми відповідальність за власні вчинки, Маркусе.
Хуліо – дитина. Він ні до чого тебе не змушував.
Пробач. Ти ж знаєш, важка робота тут уся на мені.
Але я скоро буду. Я думав, що ти спала.
Я сказала, що мені страшно і я не хочу бути сама. Тобі насрати.
Послухай. Так, я облажався. Що я тепер вдію?
Нічого такого не сталося.
Усе гаразд. Справді. У нас різні пріоритети.
Що за чорт? Що ти маєш на увазі? Не говори так, я скоро буду.
- Будь ласка. - Ні.
Мене от-от випишуть, і я піду звідси.
А тоді виїду з країни, як і казала.
Ми ж усе спланували й поїдемо разом.
Не треба так.
- Крісіс... - Ми не...
Ми не поїдемо разом, Маркусе. Я поїду сама.
Крісіс, не треба. Крісіс. Крістіно.
- Ну нахер. Рамоне, швидше. - Розслабся, Маркусе.
- Їдь швидше. Їй недобре. - Я їду швидко. Спокійно!
Не кричи на нього...
Я не кричу, але що я взагалі тут роблю?
Швидка К42.
- Потрібні інструменти. - Терміново?
Так.
Усі швидкі, у нас ДТП. Обвалилася колія метро.
...між станцією Тесонко й Олі...
Потрібна допомога.
Потрібні всі швидкі.
- Прийом. - Повторюю: Тесонко й Олівос.
Повідомляють про серйозно поранених на колії.
Рятувальники, швидкі й пожежники вже їдуть...
Рамоне, прийом.
Знаю, це ваша остання ніч, але надіюся, що ви поїдете. Потрібно багато рук.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська