Подмини патрулката.
Много народ.
Къде сте? Много се забавихте!
Натам ли? - Да, бързо!
Какво е станало? - Някакъв пребил момиче.
Забавихте се. Насам.
Не зяпай. Да действаме!
Какъв е проблемът? - Това ли е той?
Извинихме се на педалчето, но още циври.
Стига, какво ти става? Малко уважение!
Спокойно.
Какво ти става?
Здрасти. - Не ме докосвай!
Парамедик съм. Ще ти помогна. - Свикнали сме, няма нужда.
Кърви, ще я прегледам.
Дай да видя лицето ти. - Гадина.
Добре са те подредили, а?
И се натъквам на онзи дегизирания.
Онези кретени ли? Ще ги изритат навън. Копелдаци.
Може да ти щипе. - Добре.
Добре ли си, мила? - Ще й мине.
Да, знам.
Какво ще й правят? - Само няколко шева.
Имам нещичко, да те отпусне бързо.
Последно.
Чакай да те видя.
Това беше.
Ето, като нова си! - Благодаря.
Няма за какво.
Напротив.
Наблизо има клиника.
Да идем да хапнем.
Гладна ли си?
Наблизо има клиника. Да идем да я зашият.
Миличка, искаш ли?
Да вървим.
Вземи.
За нула време ще те закараме!
Паула! - Как си?
Паула!
Миличка, какво ти е?
Паула! Отвори очи!
Трябва да знам истината. Какво сте взели?
Нищо. Само пихме.
Маркус, тя не диша. Бързо!
Скъпа! - Маркус! Бързо!
Правилно ли й би инжекцията?
Да. - Провери ли да не е вена?
Естествено!
Какво би? - Лидокаин заради болките.
Пита ли за алергии?
Не съм.
Издъних се.
Някакви алергии? - Не знам.
Вероятна алергична реакция към лидокаин.
Какво? - Аз съм пълен идиот.
Какво си й направил?
Отваряй.
Хайде. - Дръж.
Има протокол.
Знам.
Издъних се. Яко се издъних.
Не може да я караме така. - Как така?
Без Маригаби ли? Или с тъпия ти син Маркус?
Опитах се. Старах се колкото мога. Бачках зверски.
Но не го мога, не е моето. Не е за мен това.
Може ли малко?
ПО ЕДНОИМЕННИЯ ДОКУМЕНТАЛЕН ФИЛМ
Не се запилях много далече, само колкото да помисля спокойно.
Постоянно търся отговори,
но май е по-добре да спра да питам толкова много.
Може би затова не ни остава време да спрем да помислим.
Мари!
Идвай. - Ей сега.
Какво става с теб? Да не си влюбена?
Пак сънувах тъпата линейка.
Сънувах Маркус, Хулито, татко.
Няма ги сега.
Така че дай да закусим бавно и спокойно.
Какво?
Нямаш търпение да се върнеш на работа, а?
Не, не.
И пак не.
Какво не е наред?
Ще ядем бой, това.
Продадох предварително най-кървавите и зловещи снимки от линейката.
Тези не са достатъчно гадни.
Момент, какво значи предварително?
Предплатено е нещо, което не получават.
Ало, накъде сте се засилили? - Искаме си парите!
Сгащиха ни! - Защо не направи яки снимки?
Спокойно.
Казах ти да я следиш!
Кретени! Хванете ги. Бързо!
Нищо не става от вас, тъпаци. Хайде.
Пази оградата!
Побързай.
Идвам де. По-кротко.
Побързай!
Не ме спешавай. Чакай!
Прехвърли се де! - Чакай ме.
Като светкавица си.
Раницата ти! Хайде! - Бягай!
Поне не си сложила и моя снимка при покойниците.
Няма да ти отговарям. - Нищо не съм попитал.
Но повече от седмица не съм я чувал. - Дъщеря ти е добре.
В момента това е най-важното.
Не ми е достатъчно, че била добре. Питам се защо ми няма доверие.
Нищо лично.
Когато околните те задушават, имаш нужда да се откъснеш за малко.
Когато работата ти е да спасяваш хора, не се откъсваш от света.
И на следването й няма да се отрази добре.
Нали не намекваш, че ти пука за ученето й?
Когато я отстраняват точно заради линейката?
Тя ще се оправи сама. Не си й господар. Никой не е.
В това семейство съм безгласна буква.
Научи всичко това.
Без Маригаби бизнесът ни закъсва.
Нали не си забравил, че ме изключиха? - И мен така.
Трябва ни трети човек. Бърз, действен.
Вещ. - И да се казва Мария-Габриела?
Вчера говорех сериозно.
Напускам линейката. - Я не дрънкай глупости.
Да се обадим на Мелиал?
От старата школа е, но е добър.
Или да помислим за... Знам ли.
Хуан Карлос. Или Тоньо!
Ама Тоньо май работи за Амбрис.
Крис е бременна.
Факт.
Ако слушаше, щеше да разбереш, че съм сериозен. Напускам линейката.
Стига де. Махни тоя телефон.
На кого се обаждаш? - На майка ти.
Събуди се.
Какво е това? - Печалбата ни, тъпчо.
Хайде, ела. - Къде?
Аз съм първа!
Ще те бия.
Не! - Да!
Не! - Да, да!
Не! - Пак!
Беше ми мечта да дойда тук.
Вашите не са ли те водили? - Не.
И мен не. Все са заети с работа.
Не, не. - Мамиш!
Като малка мислех, че тук е друга страна.
Казвала ли съм ти, че и аз избягах от вкъщи?
Честно? - Да.
Един ден се събудих и се почувствах не на мястото си, като чужд човек.
Само майка ти усещах близка.
Взех Летисия,
няколко чанти с багаж, събрах си парцалките и се махнах оттук.
Поне си взела и мама. А тя ни заряза.
Дълго време не знаехме къде е, как е.
Хулито ме питаше къде е, а не можех да му отговоря.
Но ти си го изпитала. Усетила си бремето.
Разбрала си какво е светът да те стисне за гушата.
Някои се справят, други, като нас, не успяват.
Не се мъча да я оправдая.
Направила е каквото е могла. Но и баща ти не я улесни.
Ще ви задушава, докато може, за да задоволява жаждата си за тръпка.
Адреналинът от спешните случаи. Зависим е от него.
Харесва ми да съм парамедик.
Виждаш ли кокошките ми?
Снасят яйца, безусловно. В това се състои животът им.
Ако ги пусна на свобода, няма да знаят къде да отидат.
Винаги се връщат на полога.
Свободата не е лукс.
Благодаря.
Ще вземем парите от рапърския конкурс и ще заминем.
Ще родя там малкото ни момченце или момиченце.
Пък ще видим какво ще излезе. Следваме мечтата си.
Коя? За какво мечтаете? - За музика.
Дори пелени не можеш да сменяш!
Дали?
Кой научи Хулио да ходи, да рита топката? И го гледаше повече от вас двамата.
А кой ни хранеше? И се грижеше за разходите?
Поне бях тук. Помагах му с домашните. - В линейката ни!
Грижих се за него. Линейката е твоя. Твоята линейка, твоята мечта, не моята.
Мечта ли? - Да.
Мечтаех да имам работа, за да имаме какво да ядем, да сме заедно, да сме добре.
Изненада - без Маригаби не сме добре. А аз няма цял живот да съм ти шофьор.
Значи напразно увредих сърцето си? - Какво искаш?
И аз ли да пукна в линейката?
Маркус, тук поне имаш нас като семейство.
А там? Какво ще имате там? В Щатите животът не е лесен.
Извинявайте, но и в Мексико за хора като мен никак не е лесно.
В Щатите поне ще има кой да ни помогне и...
Тя ще ни даде рамо да направим нещо ново.
А в Мексико какво да правя? Цял живот да гледам дете и да домакинствам?
Вие ме разбирате. - Така е.
Работих, за да ти оставя нещо.
Не се боим да започнем от нулата. Вече съм го правила.
Справям се.
Преди можех да отлагам това заминаване.
Но сега е различно.
Защото този път е сега или никога.
Няма да я изоставя.
Рамон? - Какво сега, Рамон?
Рамон, стига де.
Остави го.
Какво ти е? - Мислех за Маригаби.
Обожава флуоресцентен цвят.
Флуоресцентното не е цвят.
Ами това е.
Ужасно ми е мъчно за нея.
Понеже е мъртва, а? И е умряла в много кръв.
Много си тъпа! Жива е.
Само че замина.
Като мама. Сигурен съм, че и Маркус ще замине.
Дано татко не умре от мъка.
Ще станеш чудесен баща.
Постъпи както прецениш. Имаш подкрепата ни.
Благодаря.
Ще те хвана!
Винаги можете да разчитате на мен.
Знам, че е било трудно... - Виж.
Ти замина.
Беше гадно.
Извинявай, ако съм се държал идиотски. Не знам.
Не бях прав. Но стават гадости.
Така е.
Здрасти.
Ето.
Какво е? - Взех го с талони за игрите.
Останаха ми два.
Много е сладко.
За отлични оценки ли получи талоните?
Избягахме от час, но беше заради добра кауза.
Какво има, миличък?
Нищо. Мъчно ми е за Маригаби и другите.
Всички са заети с техни си работи, а аз...
Ти си нашата спойка.
Как така?
Нещо като суперлепило. - Което крепи семейството заедно.
Каквото и да става.
Отдавна не го бях правила.
Искаш ли да поменеш някого?
Може ли? Благодаря. - Избери си място.
За една приятелка.
Казваше се Найели.
Беше актриса. - Какво е станало?
Земетресението ни запозна.
А накрая...
Не ми се говори за това... - Починала е при труса ли?
Не. След това, но...
Какво става? - Познаваш ли ги?
Да, това е Тоньо.
Какво носят?
Какво става?
Извинявай за безпокойството. Лазаро падна на строежа.
Казаха ни, че внучката ти е лекарка.
Откога е в безсъзнание? - От десетина минути.
Влизайте!
Главата така. Не го мърдайте много. Леко, внимателно.
Дръпнете се. - Чуваш ли ме?
Жив ли е?
Да, но ако се забавим, ще умре.
Повикахте ли линейка? - Да, но има карнавал.
Преминаването ще е затруднено.
Трябва ни апаратура. И местният доктор.
Донесете марли, физиологичен разтвор, спринцовки, катетри.
Във всяка аптека ги има. Лекарят да вземе каквато успее апаратура.
Ще оперираме тук. - Добре.
Какво е това?
Какво ти трябва? - Възглавници.
В онази стая.
Ножици? - Ножици, лепенка, да. Лампа искаш ли?
Да. - Там е.
Престилки също. И чайници. - Нося!
И кърпи. - Ей сега, миличка.
Чисто съвпадение, а? - Да. И на теб ли не вдига?
Не каза, че ще водиш и приятели!
Вие двамата познавате ли се? - Да.
Но дойдох отделно. - Ясно.
Имаш ли новини?
От кого? - От сестра ти?
На плажа е, не ти ли е казала? - Не.
Мамка му. Замина със... Как се казваше?
С Якия.
Така му е името.
Как е тя? - Казала е на мама, че иска да се откъсне.
Ако я видиш, кажи й, че съм я търсил. - Добре.
Ако има нужда от нещо, насреща съм, да се обади.
Дадено.
Чао, Раул.
Голям красавец, а? - Но аз съм по-чаровен.
Но той е по-висок. - Така е.
Добър ден.
Той какво търси тук? - "Пациент" на дъщеря ти.
Спокойно, пич. Тя харесва теб повече.
Изчакай ме.
Рамон?
Нали искахме помощ?
Дай по-чевръсто! - Да.
Готин, не ни издънвай. Тук се говори мексикански, не испански.
Ясно. Тук ли? - Само леко, това е Третият свят.
Почивка! Изтощих се.
Какво е това? Каква е тази бира тук?
Край на купона. Събличайте костюмите.
Но... - Няма "но". Събличайте ги!
Какво става?
Виж! Пият бира!
Не, бирата е моя. Аз я купих.
Нали се бяхме разбрали? Тук има правила. - Да, и винаги се съобразяваме.
Религията ми забранява алкохола.
Дали сме обет, прегърнали сме Исус, не петним телата си!
Да, но са на съседа и аз... - Знаеш за миналото ми!
За олтара са. Само се успокой.
Аз... ще ги махна веднага.
Хайде. - Хулио, вземете си сладкишите.
Хайде, излезте.
Ще ги взема. - Да, точно така.
Виж, Люк.
Изключително съм ти благодарна за всичко, което правиш за децата и за Рамон.
Обаче...
Никога не дръж такъв тон на Хулио.
Вие, младите, мислите, че всичко е лесно, но животът ще се промени,
всичко ще се завърти около бебето.
Всичко.
Твоят живот се върти около ей тоя боклук.
Благодарение на "боклука"... Благодарение на тази линейка има какво да ядеш.
Линейката ли е твоето дете?
Не. - Само нея не си предавал.
С часове чаках да ме прибереш от училище.
Така беше и с Маригаби. - Стига, стига.
Ами мама? И така ли ще бъде и с Хулито?
Спешен случай при старата фабрика.
Старата фабрика, шосе 57. - Мятай се вътре, готин.
Лазаро, мъж, 24-годишен.
Пулс 110.
Диафоричен, тахипнеичен.
Готово.
Прободен е. - Трябва да извикаме линейка.
Естествено, викнахме. Но минаха 40 минути, а я няма.
За да го спасим, трябва да оперираме незабавно.
Лекар ли сте?
Парамедик. Втори курс медицина.
Ще се наложи да се справим сами.
За вас. И за вас. - Благодаря.
Бог да ни е на помощ.
В тази фабрика печатаха парите на цялата страна.
Същинска развалина е.
Рамон, да не е капан? Последния път ни обраха яко.
Да се връщаме?
Хайде. - Сигурен ли си?
Дойдохме дотук. Готин, страх ли те е? - Никак.
Рамон, ти чакай тук. Да не откраднат линейката.
Какво е станало?
Моят приятел.
Умира. - Води ни.
Идвайте.
Там ли е?
Ужас.
Отварям.
Добре ли сте? - Да. Но ми е за пръв път наживо.
Марли? - Да.
Вие направете разреза.
И ми екартирайте. - Добре.
Спокойно. Случва се на всички ни.
Различно е, когато е на жив човек.
Придържайте желязото. - Държа.
Аз ще го извадя, след като установя какво е проболо.
Добре.
Така. - Хайде.
Хайде.
Майко мила.
Прободен е черният дроб.
Не може да извадим желязото. Ще изкърви веднага.
Не знам какво да правя. - О, боже.
Идвайте.
Ало? - Раул?
Къде ли не те търсих! Как си? - Трябва да ми помогнеш!
У баба съм. Стана инцидент.
Нямаме почти никакви материали.
Правим експлоративна лапаротомия.
Пациентът е мъж на 24 г.
Парче желязо е проболо корема в горния десен квадрант.
Прободен е черният дроб. Трябва да оперирам. Насочвай ме.
Този ли е? - Да.
Това е Помагащия Бийбър.
От "Тик Ток". - Как се казва?
Рапър. И парамедик. - Чимба.
Приятел. - Какво е пил?
Бира. - Пулс - бавен, неравномерен. Диша слабо.
Пушихме трева. - Стига бе!
Не спомена за фентата.
Какво е "фента"? - Модерна отрова.
Имаш ли налоксон? Да го изчистим от опиоидите.
Взе ли аптечката? - Не.
Стига де. - Пич, чуй ме. Приятел!
Рамон!
Извадихте ли желязото? - Не, кърви обилно.
Добре. Внимавай и следвай инструкциите ми.
Нали? - Давай.
Трябва ви сонда на Блекмор за хемостазата.
Не. - Нямаме.
Ясно. Чакай да помисля.
Ще импровизираме. Имате ли фолиев катетър и Пенроуз дрен?
Да, в чантата ми.
Бабо... - Не, аз ще държа.
Да.
Бързо! - Сега.
Хайде, бързо.
Ето. - Благодаря. Дръжте тук.
Готово.
Добре. Прережи балона на катетъра.
Вкарай вътре дрена. - Добре.
Нямаме дрен.
Докторе! - Нямаме.
Мамка му.
Чакай да помисля.
Бабо, отвори предния джоб на раницата ми.
Има кондом. Потърси го. - Добре. Отивам.
Да, много добре!
Рамон. - Маркус! Пак прескачаш протокола!
Знам.
Благодаря. - Сърдечен арест. Бързо!
Стана ли? Закрепи го с фолиевия. - Сега.
Покрий балона и стегни добре краищата. Но да не прекъснеш дрена.
Разбра ли? - Да.
Готово. - Добре.
Трябва да вкараш балона на мястото на паренхимната увреда.
После пълни с вода, докато кървенето спре. - Разбрах.
Ще извадим желязото.
Вадим го, а аз вкарвам това.
Добре. - Хайде.
На "три". Едно, две, три. Вадим.
Това е. Подсушете. Екартирайте.
Това е. Влизам.
Вътре, вътре.
Хайде!
Побързай, Бийбър!
За теб говори. - Имаш ли, или не?
Това е скъпо нещо, разбери. - Трябва ми веднага!
Стига приказки. Спасете го! - Маркус!
Добре, вземи.
Спокойно. - Скапахте ми психоделията!
Джозеф! - Пусни ме.
Млъквай.
Готово. Бабо, хвани това. - Добре.
Много кърви.
Действам.
Добре!
Още. Дръж.
Пълни се. - Какво става?
Готово. - Как върви, Маригаби?
Маригаби, какво става?
Как е?
Получи се.
Стана!
Успяхме!
Раул, успяхме. Благодаря ти!
Мамка му, браво! - Благодаря.
Браво, отлично!
Раул?
Чуваш ли ме?
Какво...
Приятел, трябва да те закарам в болницата.
Не.
Кажете какво дължим и се махайте.
Не, няма да плащаш.
Дай парите.
Знаем какво е да си изкарваш хляба.
Как сте, докторе? - Добре, дъще.
Госпожо, ще ми сипете ли едно малко?
Ще се намери.
Дано линейката да дойде бързо. Засега само спечелихме време.
Имай си повече вяра.
Ако не беше ти,
ако не се беше обадила на приятеля си, младежът щеше да умре.
Не можем да контролираме всичко. Знаеш го.
Заповядайте.
Много ви благодаря. - Моля.
И за теб, миличка. - Благодаря.
Всеки ден се питам какво точно правя тук.
Защо учих медицина?
Но след случки като тази, си казвам: "Е, какво пък".
Нали?
Винаги можеш да се откажеш.
Но щом още не си го направил, има защо.
Наздраве.
Дойде. Дайте път да го пренесат.
Добре.
Да пие вода и да стои завит. Ще се оправи.
Толкова събрахме. - Не се притеснявай.
Прекъснахте ми унеса! - Да си тръгваме.
Как си?
Добре, а ти? - Изтощена.
Има ли близък на пострадалия, или някой, който да дойде с нас?
Не сме му близки. - Трябва да го откараме в града.
Ще дойда. - Благодаря.
Ще отидеш?
Виж, аз...
Струпаха ми се много неща. Ужасно съм объркана.
Но ако знам нещо със сигурност,
то е, че няма по-велико чувство от това да спасиш живот.
Забелязах.
Но ми обещай, че другия път като дойдеш, няма да оперираш на масата ми.
Ще се постарая.
Не се натъжавай.
Хайде, не се бави.
Много ти благодаря. - За нищо!
Обичам те, миличка. Моят дом е и твой дом.
Маригаби!
Съкровището ми!
Добре ли си?
Да. - Ти си била жива.
Разбрах, че не мога да съм и с линейката, и на лекции.
Съжалявам.
След като ти си тръгна, и аз разбрах много неща.
Радвам се.
Казах ти, че това не е моето.
Аз пък разбрах, че това е моето призвание.
Но имам още много да уча.
Знаеш ли какво стана? Приятелят ти, испанецът, дойде с нас и ни помогна.
Стана ясно, че е време да вземем нов човек.
Барни не е толкова смотан.
Казах ти. - Знае си работата.
Говорих и с майка ти. Осъзнах какъв съм инат.
И че остарявам.
Мислиш да пенсионираш линейката?
Вие решавате.
Нали сме екип?
Липсва ни само един човек.
Как така зарязвате линейката?
Обеща ми да я карам, като порасна!
Щяхме да работим заедно!
Мамка му, що за тъпня? - Не псувай.
Питаш ли на мен какво ми е?
И на мен. - Дори на мен ми е кофти.
Виж, хлапе.
Временно е.
Нека да завърша.
Обещавам ти един ден да имаме много линейки. Наистина.
Наистина ли?
Наистина?
Да, цял паркинг.
Нали чу сестра си?
Цял паркинг линейки.
Яко, мамка му!
Какво?
Да не решихте, че ще лишим жителите на Мексико Сити от сем. Тамайо?
Няма да стане.
Превод на субтитрите Анна Делчева