Чуваш ли ме?
Съобщава се за тежко ранени на надлеза.
4:38 Ч.
Спасители, линейки и пожарни коли отиват натам.
Колона на издигнатото ниво на линия 12 е поддала, затиснати са два автомобила.
Спасителните части и полицията отиват към мястото.
Рамон, чуваш ли ме?
Знам, че ти е последна вечер, но ни трябва помощ.
Човек не бива да гледа на смъртта като на нещо окончателно.
Да. Защото не е така.
Така твърди науката.
Учените са го доказали.
Материята се трансформира.
Нищо не спира да съществува.
Телата ни се променят.
Ден след ден, месец след месец.
Но има нещо, което остава трайно и неизменно -
самият живот.
Животът надмогва смъртта.
Като светлинен лъч, прорязващ мрака
и осветяващ всичко наоколо.
Ако сме в разбирателство с Бог,
ще се превърнем в такива лъчи.
Той ще ни вземе при себе Си
за вечността.
ПО ЕДНОИМЕННИЯ ДОКУМЕНТАЛЕН ФИЛМ
7:49 Ч.
Добро утро.
Би ли подписала документите?
Тамайо не са ли се обаждали? - Не. Защо?
В метрото е станал тежък инцидент. Сигурно са там.
Маркус идвал ли е?
Да му предам ли нещо? - Не, няма нужда. Благодаря.
Това ли е? Много благодаря, чао. - Всичко добро!
Дори животът на земята да свършва, какво от това, щом ще сме по-близо до Бог!
Вече няма да страдаме толкова много.
Както четем у Матей...
Нека не страдаме за онези, които си отиват в мир с Бога,
които се разделят в мир с близките си, с онези, които са били до тях.
Трябва да се молим. И да се молим!
За да се доближаваме все повече до нашия Създател.
Да се хванем за ръце.
С мисъл за светлината.
Молим те, Господи, нека покойниците почиват в мир.
Дари покой на онези от нас, които оставаме тук,
чакайки божествения Ти зов.
И прегръдката Ти.
Слава на Бог. - Алилуя!
Братя и сестри,
независимо от пола,
идете си с мир.
РАМОН
Бог с вам! Приятен ден. Благодаря ви.
Здрасти. - Здравей.
Всичко наред ли е? - Да. Всичко е наред.
Звъня на Рамон, на децата - никой не вдига.
Пасторе, извинете.
Искам да се посъветвам с вас.
Идвам след минутка. Ще ме изчакаш ли там? Благодаря.
Не знам, но нещо не ми дава мира.
Не знам как да ти го обясня.
Аз ти предлагам да си тръгнеш, аз ще дойда, щом се освободя.
Добре. Ще ти се обадя, ако има нещо.
Спокойно, ще се обадят.
Пасторе, имате ли минутка? - Разбира се. Слушам ви.
...информация за инцидента на станция "Оливос", линия 12.
Рухнал е мостът и две мотриси са смазали коли на "Тлахуак".
Там ли са били?
Да. Може вече да не са, но бяха. Не беше ли последното им излизане?
Да. - Всичко е ясно.
Може би се опитват да се възползват максимално.
Не. Ако Хулито или Габи пропуснат училище, ще ги изключат.
Вярно е.
Ще ида да потърся Хулито в училището.
Отиваме.
Няма нужда да идваш. - Престани, хайде.
Знам, че ми се сърдиш, но да забравим.
После ще го обсъждаме.
Нали ще се оправиш тук? - Не се притеснявай.
Няма да се бавя. - Приятен ден.
Звучи добре.
Знаеш ли кой още прави супер записи, брато? С як звук.
Онзи Марин. - Маринас.
Как е, Крис? - Здрасти, Крис!
Накъде?
Ставаш или ще си лягаш?
Маркус пак ли те заряза заради линейката?
Не ме мисли.
Даде ли му да се разбере? - Няма драма.
Къде отивате? - На рап сборището.
Утре ще сме в студиото, ако решиш да дойдеш.
Кажи и на Маркус.
Пази се!
По-ведро. - Много си прав.
Чао, Крис. - Чао.
Видя ми се странна. - Какво й е?
Рамон, Маркус? Между "Оливос" и "Тесонко".
Сериозно пострадали на надлеза. Трябват ни още екипи.
Трябват ни линейки, чувате ли ме?
Трябват ни всички налични линейки. Как сте?
Потвърдете, че ме чувате. Рамон, чувате ли?
Татко! Брат ми!
На линия ли сте?
Не получавам сигнал от вас.
Рамон.
Чуваш ли ме?
Татко! Някой чува ли?
Как сте?
Татко! - Хулито.
Татко!
Тук съм.
Добре ли си? - Да.
Маригаби!
Миличка, как си?
Можеш ли да се движиш? - Да.
Той нали не е умрял? - Провери го.
Жив е.
Маркус, добре ли си?
Какво стана? Крис...
Не говори сега. Спокойно.
Трябва бързо да се измъкнем.
Хулио, освободи Маркус.
Трябва да ида при Крис. Какво стана?
Едно, две, три.
Готово.
Хулито. Виж какво става с Маригаби.
Тя как е?
В безсъзнание.
Провери й пулса.
Маригаби!
Маригаби, отговори ми! Кажи нещо!
Маригаби! - Как е тя?
Жива е!
Кърви. - Кърви ли? От къде?
Гърбът й. Ранена е, не знам точно.
Миличка, какво ти е?
Нещо се заби в гърба ми, но мисля, че излезе.
Какво да направя? - Дай марли, марли.
Хулио, казвай какво става.
Марли. - Не знам. Изглежда зле.
Тежък инцидент по линия 12. - Да идем у Рамон.
Не мога да повярвам.
Хайде.
Какво е станало? - Хулито не е идвал на училище.
Обадили са се на приятелката му, не знаела нищо.
Това не е нормално.
Постоянно предават за сриването в метрото.
Имало твърде много ранени. Много!
Скъпа, нали не мислиш, че биха останали встрани?
Казаха ми, че излизат за последно! Повярвах им.
Миличка, близките ти са ненаситни за адреналин.
Няма да слязат от линейката.
Би трябвало да си наясно. Не се притеснявай.
Ще видиш, че... - Не, Рамон се зарече.
Като всеки пристрастен. Какво прави зависимият?
Обещава ли, обещава, но не изпълнява.
Знаеш го, знам го и аз. Бил съм зависим. Слава богу, излекувах се.
Наричай ги както щеш, но са моето семейство.
Разбира се!
Но трябва да потърсят помощ. Сами трябва да го направят.
Ако бяха отишли в метрото, щяха да ми кажат.
Сигурна съм, че им се е случило нещо лошо.
Ето какво е според мен.
Поддали са се на манията си. Това се е случило.
И ще продължава да се случва, докато не си решат проблема.
Веднъж вече ги изоставих. Това няма да се повтори.
Виж...
Напуснала си, защото не си се чувствала добре там,
имала си нужда от промяна, от ново начало. - Не ми припомняй.
Миличка, много съм притеснена. - Тръгваме.
Не намирам децата. Знаеш ли нещо?
МАРЕ АДВЕРТЕНСИЯ ЛИРИКА
Рамон, трябва да се измъкнем. Да излезем оттук.
Спокойно, спокойно. - Помогни ми.
Ще умрем, пич.
Имаш да отглеждаш дете!
Няма да умираме.
Сестричке.
Докторке.
Как сте там?
Викнете линейка.
Спокойно, опитай се да не викаш. - Спокойно.
Ти как си? Боли ли те? - Какво?
Главата ти. - Няма нищо, стой спокойно.
Не ме мести. Може да стане по-лошо.
Хулито.
Ще се измъкнем, нали?
И по-страшни неща сме виждали. - Не и от това.
Телефонът ми. Потърси го. Търси!
Ето го.
Дано да вдигне!
Кармен, обажда се Хулио Тамайо. Прати ни линейка, катастрофирахме!
Къде сте?
Маригаби, къде сме? - Не знам. Не знам.
Челният фронт, къде сме?
Бяхме на главната. - Пряката с главната.
Дай й локация. - Ужасно боли.
В пряка на главната, ще ти пусна локация.
Ало? Ало?
Мамка му. Не знам изпрати ли се.
Няма ги вкъщи.
Проклетата линейка!
Помня, като си тръгнах оттук.
Не можех да мисля трезво.
Сякаш се задушавах.
Не бях на себе си.
Боях се, че ще стана ужасен човек.
Децата бяха излезли за училище,
Рамон беше на автосервиз.
Бях сама. За пореден път.
Без да му мисля много, метнах малко дрехи в една чанта и си тръгнах,
без да кажа на никого.
После се запознах с теб.
Ти ми помогна в най-трудния период.
И ти ми помогна, скъпа.
Сега нещата са много различни.
Не става дума само за мен, а и за семейството ми, включително Рамон.
Знам, че не искаш да го чуваш, но това е.
Бих се радвала много, ако се погаждахме добре.
Запознах се само с теб.
За мен всичко това е много шокиращо.
Опитвах се да си придам спокоен вид, да се правя, че всичко е наред.
Но ми е мъчно да те гледам такава.
Личи, че се тревожиш. Хубаво е, че ги мислиш и се виждате често.
Аз съм единак, знаеш го.
И от това да съм сам в дома си
до това да съм с всички тях... - Сега сме всички ние.
Ако искаш да си с мен, трябва да си помислиш добре.
Лети, много те обичам.
И аз те обичам. Много.
Но ако ме караш да избирам, ще застана до децата си.
Колкото и "пристрастени" да са.
Миличка?
Какво? Къде? Как са?
Добре, добре. Тръгвам веднага!
Станала е злополука. - Мамка му.
Тя не знае как са. По дяволите.
По дяволите!
Какво става, Маригаби? Какво ти е?
Не се унасяй! Маригаби, не заспивай!
Не заспивай!
Събуди се! - Не заспивай.
Докторке! - Маригаби, не заспивай.
Ще се оправя, чуваш ли? Спокойно.
Ще се оправя. - Само не заспивай!
Маригаби!
Помощ! Извадете ни!
Измъкнете ни.
Извадете ни! Сестра ми е тежко ранена.
Извинете.
Прегледаха ли ви? Може ли? - Да.
Добре е. Само да проверя превръзките. Няма да боли.
Всичко е наред. Чудесно.
Идеално! След малко ще ви приемат.
Благодаря, докторе! - Извинете.
Още четирима пострадали в метрото. В тежко състояние.
Докторе? Викат ви в операционната. Пак за коремна операция.
Има засегнати органи. - Добре, отивам.
Бяхме с дъщеря ми в метрото. Къде е сега? Обута е със сини панталони.
Ето я линейката.
Боже. Божичко.
Спрете! Не може да преминавате. - Пуснете ме.
Пусни ме! - Близка ли сте?
Това е моето семейство! - Лети, мила. Успокой се.
Къде са? - Къде са?
Не са тук. - Не знаем. Отидоха с друга линейка.
Двама бяха в тежко състояние. Напуснете сега.
Тръгваме си. Спокойно, мила.
Успокой се. - Къде е Хулио? Къде са?
Трябва да ги намеря. - Ще ги намерим, успокой се.
Успокой се.
В случай че припадна, запиши!
Разкъсна рана в ляво ретроперитонеално пространство
от остър предмет.
Травма от силен удар, вероятно е засегнат бъбрека.
Кръвозагуба от около 0,5 л.
Нямам алергии, не вземам лекарства.
Ще се наложи кръвопреливане и операция. Кръвна група А-положителна.
Ти как си? - Нищо ми няма!
Спокойно.
Трябва да заредя мобилния.
Най-близко е клиника "Пилар". На 15 мин.
Нали? 15-20 мин.
В болница... Близо сме! Централна болница.
Ясно. - Централна.
Да. Добре съм. - Централна болница.
Да, благодаря ти, миличка.
И така... - Маркус и Рамон са в Централна болница.
Чудесно, за 20 минути сме там. - Тя ще проучи къде са Маригаби и Хулио.
Чудесно. Ще видя на картата.
Хулио, миличък!
Мамо, ние сме в клиника "Алмендрос". - "Алмендрос".
Как сте, миличък?
Крепим се. - Добре. Честно ли?
Да, мамо. - Браво, миличък!
Батерията пада. - Идвам към вас.
Може да прекъсне. - Спокойно. Идвам, миличък, идвам.
Първо къде отиваме?
При Маригаби и Хулито. - "Алмендрос". Хайде.
Стига.
Това е истински късмет,
че не е засегнат основен орган.
Не се налага спешна интервенция.
Сигурен ли си? - Засега поискахме кръв за преливане.
Хирургът идва насам, ще промие раната.
Той кога ще дойде?
Ти как си? - Добре. Само малко ме боли вратът.
Няма видимо нараняване.
Но все пак ще те пратя на рентген.
За всеки случай. Веднага се връщам.
Този нищо не разбира! - Да.
Телефонът ти. Зареден е. - Благодаря.
Семейство Тамайо. Катастрофа.
Спокойно, Рамон, ще те оправим.
Пациентът е с черепна фрактура. Има и сърдечно заболяване.
Другият е с фрактура на челюстта. - Как са децата?
Скоро ще разберем.
Влизайте, главният лекар ще ви прегледа.
Не го вземайте.
Идва с мен! Рамон, трябва да се обадя на Крис.
Татко, изглеждаш зле.
Не говори. Добре съм.
Какво стана? - Вкарайте сем. Тамайо.
Трябва да се обадя на Крис!
Не вдига ли? - Вдигни!
Ще оставя съобщение.
Бързо.
Ето.
Раул.
Катастрофирахме.
Сега съм в "Алмендрос".
Разкъсна рана в ляво ретроперитонеално пространство.
Мисля, че няма засегнат орган.
Но тези идиоти не знаят къде е хирургът.
Не знам какво да ти кажа.
Моля те, помогни ми. Моля те. Много ме е страх.
Стига, спирай.
Прегледай сина ми.
Да видим... Добре.
Болка тук?
А тук?
Когато говориш?
Явно челюстта е счупена, трябва да изчакаш лицево-челюстен хирург.
Стой тук, ще дойдат да те заведат на рентген.
Елементарно е, не се притеснявай. - Докторе?
Ще остане ли белег? - Какво?
Не, интервенцията е вътре в устната кухина.
Маркус, ти сериозно ли?
Притесняваш се за белег?
Но си прав, разбира се. Ти си красавец, трябва да се грижиш за себе си.
Сандра, всичко е наред. Много ти благодаря.
Няма нужда от благодарности. Тук винаги ще имаш дом.
Благодаря.
Пази се, миличка. И повече не допускай никой мъж да те тормози.
Няма.
Пази се. - И ти.
Всичко хубаво. - Чао, Роси!
Чао, милички. Благодаря ви. Всичко хубаво.
Чао. И благодаря. - Късмет, Крис!
Да ги потърсим.
Не, насам. Или насам.
Маригаби? - Проверете тук.
Маригаби?
Маригаби, Хулито? - Заспал е.
Божичко, божичко.
Хулито.
Момченцето ми.
Как си? - Добре.
Миличка, тук съм. - Много ме боли.
Ще остана с тях, намери Маркус и Рамон.
Моля те! Трябва да знам как са.
Да, веднага. - Благодаря.
Ако има нещо, обади се! - Добре, благодаря.
Вдигни, Кристина! Мамка му.
Спокойно, синко. Като излезем, ще я намерим.
Защо не вдига?
Трябва да й кажа за катастрофата.
Стига си се гледал!
Лекарят ти каза, че няма да има белег.
Важното е да си добре.
Най-сетне!
Как сте? - Какво правиш тук?
Къде е Лети?
Остана с Маригаби и Хулито. Те са добре.
Маригаби лежеше.
Явно има счупено. Но е добре.
Какво й е?
Излезте. Трябва да се разпишете. - Къде е Маригаби?
В "Алмендрос". Добре са. - Тъпата клиника!
Ще подпиша и се връщам. - А Крис? Видя ли Крис?
Трябва да ги преместим.
Трябва да ми дадеш нещо за болката.
Какво да правя?
Иди до склада
и донеси какъвто опиат намериш.
Фентанил.
Или оксикодон.
Морфин или хидроморфон. Но побързай!
Хулио. Хулио!
Къде отиваш?
Миличка.
Дишай, мила, само дишай.
Мамо? Линейката е съсипана, нали?
В момента това няма никакво значение.
Спокойно. Сестрата каза, че лекарят идва. Скоро ще е тук.
Не, не идва.
Няма да дойде, няма.
Госпожо, спешно е.
Да имате нещо като морфин, фентанил, оксикодон...
А ти кой си? - Прати ме лекар от спешното.
Нямаме нищо от тези.
Що за клиника сте? Трябва ми за сестра ми Маригаби.
Познаваш ли Маригаби? - Да. Аз съм брат й.
Хулито? - Берни?
Какво става? - Ела! Писах ти. Тя е в спешното.
Берни, радвам се да те видя.
В тази клиника няма нищо.
Ще говоря с тях да те прегледат. - Не, не си губи времето.
Мама вече говори с всички - не знаят къде е хирургът.
Трябва да ме измъкнете оттук.
Това е Раул.
Дай ми го.
Мамо? - Ало?
Аз съм с Маригаби в "Алмендрос".
Мога да я докарам. Тук няма да я лекуват.
Не, не я мърдай.
Може ли да намериш линейка? - Да.
Направете път.
Товарете носилката за следващия.
Линейката ми трябва спешно за пациент.
Претоварени сме заради сриването. - За Тамайо е! Ще помогнеш ли?
Смяна на плана. - Хайде.
Ало?
Заминавам.
Не знам защо ли се надявах, че ще дойдеш...
Но така е най-добре.
С теб имаме съвсем различни приоритети.
Не искам детето ми да мисли, че има майка,
която не преследва мечтата си.
Не мисли, че не ми пука за теб.
Аз те обичам.
Много те обичам, Маркус.
Заедно планирахме да заминем, не мога да те чакам повече.
Пази се, чуваш ли? Много!
Обичам те.
Обаждането се прехвърля. - Крис, какво сега?
Какво става?
Какво правиш? Да не си полудял?
Крис ми се обади.
Заминава.
Съжалявам, ако те разочаровам.
Но линейката не е за мен.
Аз обичам музиката.
Музиката и Крис.
Трябва да съм при тях.
Кажи на малките "чао" от мен. Трябва да тръгвам, Рамон.
Грижи се за тях!
Обичам те, синко.
Благодаря, татко. Да се пазиш!
Подпишете, че сте близък роднина.
Маркус, Маркус. Къде тръгна?
Люк, не сега.
Грижи се за моите хора.
Къде отива? - Такси!
Ще ви обясня след малко.
Трябва да си вървя.
Как така? Сега те приеха. Току-що дойде!
Главата ти е сбъркана. Явно е генетично.
Да се беше прегледал. Може да е хромозома.
Изобщо не е нормално. Не е. - Благодаря.
Благодаря, че дойде.
Знам, че е по молба на Лети.
Но и аз усещах, че трябва да дойда.
Чуй ме.
Благодаря ти, че си мил с нея.
Хубаво е, че си й опора. Мен все ме нямаше.
Научи за катастрофата, докато късаше с мен.
Добре дошъл в клуба.
Ама ти хвана ли се? Вярно? Стига бе. - Сериозно?
Занасям те, пич.
Исках да те поразведря.
Освен пастор, си и клоун.
Знаеш ли за какво се тревожа?
За Хулито.
Не се тревожи. Добре е. Маригаби също.
Загубих всички останали.
Освен Хулито.
Обича линейката и улиците не по-малко от мен.
Не искам да остане сам.
Още е дете!
Добре ли си?
Изведнъж започнах да се задушавам.
Рамон, добре ли си?
Рамон. Чакай!
Докторке?
Докторке, докторке!
Елате с мен! - Преглеждам друг пациент.
Не, случаят е спешен!
Рамон Тамайо. Не може да диша.
Говорех с него и... - Ще се погрижиш ли?
Моля ви, елате. Човекът не може да диша!
Както си говорехме за сина му и за живота му, и изведнъж...
Хвана се за гърдите, а аз бях в шок.
Мамка му! Рамон? - Някой да ми помогне!
Дръжте главата му. - Главата?
Рамон. Да не е инфаркт? Изкара инфаркт преди два месеца.
Бързо, в операционна.
Да видя...
Много ли съм зле?
Прекрасна си, като винаги.
Чакат ни в моята болница.
Там ще те прегледаме, за да изключим сериозни увреждания.
Ако всичко е наред, ще промием и ще зашием.
Линейката е тук. - Колко те боли? От нула до 10?
Двайсет.
Имаш ли нещо? - Да.
Дай ръка.
Какво е? - Морфин.
Добре, така.
Хулито. - Готово.
Не ти вярвам.
Криеш голяма тайна.
Не знам каква е, но знам, че имаш тайна.
Както кажеш. В някакъв делириум си.
Ако се случи нещо с мен, ще се грижиш ли за близките ми?
Какво да ти се случи? Лекуват те! - Разбираш ли?
На теб говоря. И не се шегувам, копеле!
Закълни се. Закълни се в Бог.
Кълна се в святата църква.
Нищо няма да ти се случи.
Крисис? - Ало.
Здравей, любима!
Крисис?
Кристина, кажи нещо!
Катастрофирахме, затова не дойдох.
Не бъди такава, кажи нещо.
Успокой се, ще ти се обадя, когато мога.
Моля те, Кристина! Не те лъжа.
Ще можеш да виждаш детето, когато искаш, обещавам!
Да, разбира се. Вярвам ти.
На гарата съм. Само кажи и идвам.
Извинявай, че си тръгнах така.
Много те обичам.
Ще се оправиш, миличка.
Почти не усещам болка. Това вече действа.
Полека.
Идваме с нея. - Ти - отпред, аз ще съм отзад.
Няма място за всички. - Татко веднъж качи седмина!
Отиваме.
Предупредете операционната. Да подготвят две банки А-положителна.
Берни, Берни, Берни.
Как си? - Честно казано, гладна.
Много е смешно, нали? - Не бих се изразил така.
Много ви обичам всички. Наистина ви обичам.
Супер сте.
Оперираха му сърцето.
Казва, че пие много лекарства. - Какви?
Ще попитам. - Алергии?
Не знам. - Сърдечен арест!
Сърдечен арест?
Излезте навън. - Сърдечен масаж.
Не може да останете тук. Елате с мен.
Хайде. - Епинефрин.
Да, да. - Дефибрилатор.
Алергии...
Алергии и лекарства. Алергии и лекарства...
Люк. - Скъпа.
Оперират Рамон. - Боже!
Какво стана?
Сърцето му е зле. Сигурно като преди. Не знам.
Той как е?
Истината!
Не е добре.
Господине?
В безсъзнание е.
Няма пулс. Сърдечен арест.
Започвам сърдечен масаж. Едно, две, три.
Продължавам сърдечния масаж. Едно, две, три, четири, пет...
Вече сте наясно, нали?
Дано занапред, като видите линейка и ви хрумне, че не кара пациент,
се сетите и за историите в нея, за хората на носилките
и всички онези зад волана, които може би страдат,
че не са изпълнили обещание, водят вътрешна борба
или не знаят какво ги чака.
Превод на субтитрите Анна Делчева