Slyšíš?
Na železnici hlásí vážně raněné.
Záchranáři, sanitky a hasiči už tam jedou.
Na vyvýšené části linky 12 spadl nosník, kolej se propadla a zasypala dva vozy.
Záchranáři i policie už jsou na cestě.
Ramóne, slyšíš?
Vím, že máte poslední výjezd, ale...
hodí se jim každá pomoc.
Člověk by neměl smrt brát jako něco trvalého.
Ne. Protože trvalá není.
Říká to i věda.
Vědci to dokázali.
Hmota...
se jen přeměňuje.
Nic nezaniká úplně.
Naše těla se mění.
Den za dnem, měsíc za měsícem.
Ale cosi...
zůstává.
Cosi neměnného.
A to cosi je život sám.
A ten smrt poráží.
Jako když paprsek světla rozetne temnotu
a všechno kolem zalije zář.
Když žijeme smířeni s Bohem,
proměníme se
právě v takové světlo.
A to si On vezme k sobě.
Na věčnost.
PŮLNOČNÍ RODINA
INSPIROVÁNO DOKUMENTEM PŮLNOČNÍ RODINA
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Podepíšeš se sem? Tady máš propouštěcí papíry.
- Ozvali se ti Tamayovi? - Ne. Proč?
V metru došlo k ošklivé nehodě, tak jsou...
- Nejspíš tam. - Ano.
A Marcus tady nebyl?
Mám mu něco vyřídit?
Ne, dobrý, díky.
- To je všechno? - Jo.
- Děkuju, tak nashle. - Měj se, Cris.
A když náš život na zemi skončí, nevadí!
Pak totiž budeme blíž Pánu!
A vzdálenější utrpení.
Jak se píše v Matoušově evangeliu.
Nesmutněme pro milované, co v míru odejdou k Pánu.
Pro ty, kdo v míru odejdou k svým milovaným.
Mezi své staré známé.
Musíme se modlit.
A modlit!
Abychom se stále přibližovali našemu Stvořiteli.
Chyťme se za ruce, všichni.
A mysleme na světlo.
Prosíme tě, Pane.
Dej zemřelým klid.
A pokoj těm,
kdo zůstávají tady
a čekají, až si je povoláš.
A až je přimkneš k sobě.
Chvála Pánu!
- Aleluja! - Aleluja!
Bratři a sestry,
spoluvěřící, jak teď někteří říkají,
jděte v pokoji.
Pán s vámi.
Pěkný den. Díky.
- Jak se máš, bratře? - Dobře.
Ahoj.
- Všechno v pořádku? - Ano.
Jo, v pořádku.
Volám dětem a Ramónovi, ale nikdo to nezvedá.
Aha.
Otče, promiňte, ale...
Potřebuju s vámi něco probrat.
Ano, hned přijdu. Počkáte tamhle?
Díky.
Já nevím, mám takový divný pocit.
Netuším, jak ti ho popsat, ale...
Poslyš, nechceš jít napřed? A já tě co nejdřív doženu.
Dobře. Kdyby něco, ozvu se ti.
Dobře.
Jo.
Neboj, jistě brzy zavolají.
Promiňte, máte chvilku?
Jistě, povídejte. Co se děje?
Můžeme sem přivést našeho synovce?
...trocha chuti a pohybu. Může to přijít kdykoli.
Chodník je tvrdej. Tohle dělám pro čtvrť.
Pro tohle ghetto, no fakt.
...více informací o nehodě
- na stanici linky 12. - Dobrý den.
- Antonio. - Pane.
Po zřícení mostu došlo k pádu dvou vagónů na ulici Tláhuac...
Myslíš, že jsou tam?
Jo, teda možná teď už ne, ale určitě byli.
Nebyla to jejich poslední směna?
- Jo. - Tak to je tím!
Užívají si to do poslední chvíle. Chtějí z toho vytěžit maximum.
Ne, ne.
Jestli Julito a Marigaby zmeškají školu, tak končí.
Pochopitelně.
Víš co?
Zajdu k Julitovi do školy.
Jdeme.
- Nemusíš... - No tak, dost.
Vím, že se pořád zlobíš, ale to teď stranou.
- Ne. - Dobře? Pak to probereme.
Fajn, převezmi to tady.
- Mám něco vzít? - Není třeba.
- Hned se vrátím, ano? - Dobře.
- Zatím. - Mějte se.
To je ono. Pěkně.
Víš, kdo další má super nahrávky? Fakt kvalitní?
- Marín. - Marinas.
Čau, Cris.
Ahoj, Cris.
Kam jdeš?
- Vstáváte, nebo jdete spát? - Čau.
Marcus ti zase utekl do sanitky?
To neřeš.
- Tak jsi mu vynadala? - O nic nejde, v pohodě.
- Kam jdete? - Na plac. Kouknout, kdo tam je.
A zítra budeme ve studiu, kdybyste chtěli taky.
Vyřiď to Marcusovi, jo?
Měj se.
- Hlavu vzhůru. - Neblbni.
Tak jo, Cris, čau.
- Ahoj. - Měj se.
- Byla nějaká divná, ne? - Co je jí?
Ramóne, Marcusi. Jste v pořádku?
Je to mezi Olivos a Tezonco. Vážně ranění v metru.
Potřebujeme další sanitky a potřebujeme je hned, slyšíte?
Uvítáme každou pomoc. Jste v pořádku?
Můžeš potvrdit, že slyšíš?
Ramóne, slyšíš mě?
Tati!
Brácho!
Haló!
Neslyším vás...
Ra...
Ramóne, slyšíš...
Tati! Kdokoli!
Žijete?
- Tati! - Julito!
Tati!
Jsem tady.
Jsi v pořádku?
Jo.
Marigaby!
Jsi v pořádku?
Můžeš se hnout?
Jo.
Není po něm, že ne?
Ověř to.
Žije.
Marcusi, dobrý?
- Co se stalo? - Nemluv.
Cris.
Ne, ne.
Nemluv, zůstaň v klidu.
Musíme se odsud dostat.
Julio, odepni Marcuse.
Musím za Cris.
Co se stalo?
Tři, dva, jedna!
A je to.
Julito.
Zjisti, co Marigaby.
Jo.
Tak co?
Je v bezvědomí.
Co pulz?
Marigaby!
Marigaby, prober se!
- Odpověz! - Co je?
- Marigaby! - Tak co?
Žije!
Krvácí.
Co? Odkud?
Ze zad. Je zraněná, ale nevím jak moc.
Zlatíčko, co je ti?
Něco se mi zabodlo do zad, ale asi je to venku.
Co mám dělat?
Obvazy. Obvazy.
Julio, tak mluv! Co je jí?
- Obvazy. - Nevím.
Vypadá to zle.
- V metru dnes došlo k nehodě. - Jedeme k Ramónovi.
- K nevíře. - Část dráhy se zřítila...
Jedeme.
Co se stalo?
Nic. Julito nepřišel do školy.
Volali jeho kamarádce, ale ani ta nic neví.
Je to hrozně divný.
V rádiu od rána mluví o kolapsu města kvůli tomu metru.
A je tam hromada zraněných. Spousta.
Lásko, podívej se na mě. Vážně by si to nechali ujít?
Slíbili už poslední noc a já jim věřím.
Vždyť celá tvoje rodina je závislá na adrenalinu.
Nikdy tu podělanou sanitku neopustí.
To už bys teď měla vědět. Tak se tolik netrap.
- A možná uvidíš... - Ne, Ramón to slíbil.
A co závislí dělají?
No co dělají?
Naslibují ti věci, co nedokážou splnit.
Já to vím a ty taky. Sám jsem byl závislý.
Díkybohu jsem se léčil.
Říkej jim, jak chceš, ale je to moje rodina.
Jo, no samozřejmě.
Ale rozhodně musí vyhledat pomoc.
A musí to udělat sami.
Kdyby jeli k tomu metru, řekli by mi to.
Něco se určitě stalo. Rozumíš?
Nejspíš... Nejspíš se stalo to,
že neodolali svojí závislosti, to je celé.
A tak už to bude pořád, víš?
Dokud se ten problém nevyřeší.
Už jednou jsem je opustila a znovu to neudělám.
No...
Odešla jsi od nich, protože ti tam nebylo dobře.
Potřebovala jsi změnu.
- Vyjít novým směrem... - Já nezapomněla.
Kamaráde.
- Mám velkou starost. - Jedeme.
Hledám svoje děti.
Nevíš o nich něco?
Musíme se odsud dostat!
Musíme ven...
- Klid. - Pomoz mi.
Klid, klid.
My tady umřeme.
Musíš se postarat o svoje dítě.
Přežijeme to.
Ségra!
Doktorko!
Jak jste na tom vy dva?
Potřebujeme zavolat sanitku!
Klid, snaž se nekřičet.
Jen klid.
Jak je ti?
- Nebolí tě nic? - Co?
Tvoje hlava.
Tohle? To nic není, neboj.
Nehýbej se mnou. Mohl bys to zhoršit, víš?
Julito...
Dostaneme se z toho, jo?
Už jsme přežili horší věci.
Takhle zle ještě nebylo.
Můj mobil.
Najdi ho.
Hledej.
Mám ho.
Zvedni to.
Carmen, tady Julio Tamayo! Potřebujeme sanitku, havarovali jsme!
Kde jste?
- Marigaby, kde jsme? - Nevím. Netuším.
Hej, vy dva! Kde jsme?
- Nad hlavní. - Na křižovatce hlavní ulice.
- Pošli jí polohu. - Jo.
To bolí, sakra.
Nad hlavní, pošlu ti souřadnice.
Haló? Haló!
Do háje!
Nevím, jestli to odešlo.
Nejsou doma. To je zjevné.
Ta sanitka.
Ta podělaná sanitka.
Vzpomínám si, jak jsem odsud odešla.
Vůbec mi to nemyslelo.
A jako bych se topila.
Bylo toho na mě moc.
Bála jsem se, že ze mě bude hrozný člověk.
Ten den děti odešly do školy
a Ramón byl se sanitkou v opravně.
Tak jsem byla sama.
Zase.
A bez dlouhého rozmýšlení jsem sbalila pár věcí do batohu a odešla.
Beze slova.
A pak jsem potkala tebe.
Pomohl jsi mi překonat nejhorší období v životě.
Ty jsi zase pomohla mně, lásko.
Jenže teď je všechno jinak.
Už nejsem jenom já sama. Teď mám zase rodinu.
Včetně Ramóna.
Vím, že to nechceš slyšet, ale je to tak.
Sice by se mi líbilo, kdybychom spolu všichni vycházeli, ale...
Já potkal jenom tebe, Lety.
A ano, celá tahle situace je šok.
Snažil jsem se...
tvářit se jako pohodář a předstírat, že mi to nevadí.
Ale vidět tě takhle mi láme srdce.
Vidím, že máš strach. A je správně, že se o ně bojíš.
I že se s nimi vídáš, ale...
Jsem samotář a ty to víš.
A po životě o samotě teď...
- mít najednou dům plný lidí... - Teď jsme zase rodina.
A pokud se mnou chceš být,
musíš tohle dobře zvážit.
Moc tě miluju, Lety.
Já tě taky miluju.
A moc.
Ale jestli mě přinutíš k volbě,
vyberu si svoje děti.
I přes jejich závislost.
Ano?
Cože? Kde?
Jak jsou na tom?
Dobře, dobře.
Hned tam jedu.
- Měli nehodu. - Do háje!
Neví, jak dopadli.
Sakra!
Sakra, sakra.
Co je, Marigaby? Co je ti?
Neusínej. Marigaby, neusínej!
Ne!
- Prober se! - Hej.
- Hej! - Marigaby!
- Neusínej. - Budu v pořádku, slyšíš?
Jen klid.
Zvládnu to, jasný?
- Ale neusínej! - Vidíš?
Marigaby!
Hej!
Pomoc!
Vytáhněte nás!
Dělejte!
Vytáhněte nás!
Moje sestra je vážně raněná!
Promiňte.
- Už vás prohlédli? - Ano.
- Promiňte, smím? - Ano.
V pořádku? Podívám se na obvazy.
Nebude to bolet, ano?
V pořádku.
Dobré. Ukaž.
Perfektní.
Někdo vás brzy pustí.
- Díky! - Omluvte mě.
Další čtyři ranění z nehody metra.
Všichni ve vážném stavu.
Pane doktore.
Musíte na sál. Další operace hrudníku.
Poškozené orgány.
Dobře, hned jsem tam.
Moje dcera byla se mnou. Kde je? Měla modré kalhoty.
To je jejich sanitka.
- Panebože! - Lety!
Panebože.
- Lety! - Sem nesmíte!
- Kam to jdete? - Pusťte mě!
- Pusťte! - Je se mnou.
- Jste příbuzní? - Ano.
- To je moje rodina! - Ano. Lety, lásko.
Uklidni se, klid.
- Kam je odvezli? - Kde jsou?
- Jsou tady? - Nevíme!
Odjeli další sanitkou.
Dva byli ve špatném stavu. Teď prosím odejděte.
Už jdeme.
Pojďme.
- Uklidni se, jo? - Kde je Julio? Kde jsou?
- Musím za nimi. - Já vím, najdeme je. Neboj.
Jen klid.
Pro případ, že omdlím, zapamatuj si tohle.
Penetrující zranění levého peritonea.
Způsobené ostrým předmětem.
Trauma ze silného nárazu. Možné zranění ledviny.
Klid.
Ztratila jsem asi půl litru krve.
- Žádné alergie ani... - Jen klid.
Budu potřebovat krev a jet na sál. Krevní skupina A pozitivní.
- Jak je tobě? - Dobrý, sakra.
- Nech mě! - Klid.
Potřebuju akorát nabíječku!
Nejbližší klinika je Pilar.
Čtvrt hodiny cesty.
- Jo? Asi čtvrt hodiny. - Ano?
Ano.
V... To nejsme daleko!
- V Ústřední. Tak jo. - Dobře. Ústřední.
- Dobře, jo. - Ústřední.
- Ano, zvládám. - Ústřední nemocnice.
- Dobře, děkuju ti. Díky. - Tak jo.
Dobře, takže...
Marcus s Ramónem jsou v Ústřední.
Ideální, tam jsme za 20 minut.
Ještě zjistí, kde jsou Marigaby a Julito.
Bezva, kouknu do mapy...
- Mami. - Julito!
- Mami. - Ano?
- Jsme na klinice Almendros. - Almendros.
A jak je vám?
- Držíme se. - Dobře. Vážně?
Jo, mami.
To je úleva.
- Dochází mi baterka. - Přijedu tam.
- Asi se vybije. - Jen klid.
Přijedu, miláčku.
Kam nejdřív?
- Za Marigaby a Julitem. - Almendros.
- Jedeme. - Ano.
Stačí.
Měla velké štěstí.
Žádný klíčový orgán to nezasáhlo.
Takže není ve stavu ohrožení.
Určitě?
Teď jí dáme transfúzi.
Brzy dorazí chirurg a provede chirurgickou revizi rány.
Za jak dlouho?
- Jak je tobě? - Dobře, jen mě bolí za krkem.
Na pohled se zdáš v pořádku.
Přece jen tě pošlu na rentgen.
- Pro jistotu. - Jo.
Hned zas přijdu.
- Ten chlap je mimo. - Já vím.
Tvůj mobil.
- Jo, díky. Jo. - Je nabitý.
Tamayovi.
- Autohavárie! - Klid, Ramóne, postaráme se o vás.
Pacient má frakturu lebky
a trpí srdečními potížemi.
- Pak tu máme zlomenou čelist... - Co moje děti?
- Raz, dva, tři. - Zjistíme.
Dobře, odvezeme vás na vyšetření hlavy.
- Neodvážejte ho. - Jdeme!
Pojede se mnou. Ramóne, musím zavolat Cris.
Pohyb.
Ty teda vypadáš, tati.
- Raději nemluv. Já jsem v pohodě. - Klid.
- Co se vůbec stalo? - Tamayovi!
Musím zavolat Cris!
- Nic? - Zvedni to.
Nahraju zprávu.
Rychle.
Můžeš.
Raúle.
Měla jsem autonehodu.
Jsem v nemocnici Almendros.
Penetrující zranění levého peritonea.
Poškození orgánů snad nemám.
Ale ti pitomci tady ani nevědí, kde je chirurg, a...
Nevím, co říct.
Prosím, pomoz mi.
Prosím.
Mám strach.
To stačí, stačí.
- Prohlédnete syna? - Ano.
Tak se mi ukažte.
Dobře.
Tohle bolí?
A tohle?
Při hovoru?
Zřejmě zlomená čelist.
Musíte si počkat na operaci.
Zůstaňte tady a někdo vás odveze na rentgen.
Je to jednoduchý zákrok, nebojte.
- Doktore? - Co?
- Budu mít jizvu? - Cože?
Jizvu.
Ne, provádí se to přes ústa, takže buďte bez obav.
To si snad děláš prdel.
Teď ti dělá starost jizva? Fakt?
Ale ne, máš pravdu, máš pravdu.
O tyhle krásný tváře musíme pečovat.
Neser.
Sandro, fakt nevím, jak za to všechno poděkovat.
To ani nemusíš. Vždycky tady budeš mít domov.
Díky.
Opatruj se, zlato.
A nenech se od něj dál zneužívat.
Ne, nenechám.
- Chovej se slušně. - Ty taky.
- Ať se daří. - Měj se, Rosy.
Ahoj, všichni. A děkuju. Opatrujte se, jo?
- Ahoj a díky! - Hodně štěstí, Cris!
Teď oči na stopkách.
Tak jo. Tady nejsou a tady taky ne.
- Marigaby? - Možná tady? Kouknu se.
Marigaby?
- Marigaby? Julito? - Spí.
Proboha, proboha.
Julito.
Proboha, děťátko moje!
- Jak je ti? - Jsem v pořádku.
Zlatíčko, jsem tady!
- Strašně to bolí. - Já vím.
Zůstanu. Zajedeš za Marcusem a Ramónem?
Prosím, potřebuju vědět, co jim je.
- Ano, hned tam jedu. - Díky.
- Lety, kdyby něco, zavolej. - Jo, děkuju.
Zvedni to, Cristino.
Sakra.
Neboj. Najdeš ji, hned jak nás pustí.
Proč to nezvedá?
Chci jí říct o té nehodě.
Přestaň se prohlížet.
Doktor říkal, že jizvu mít nebudeš.
Hlavní je, že budeš v pořádku.
Našel jsem vás. Konečně.
- Jak je? - Co tady děláš?
Kde je Lety?
S Marigaby a Julitem. Jsou v pořádku.
Marigaby dostala lůžko.
- Asi zlomenina, ale žije. - Odejděte.
- Co je jí? - Jsme rodina.
- Tak se mi podepíšete. - Kde je Marigaby?
Dobře, ano.
- V Almendros. Jsou v pořádku. - To snad ne!
- Hned zas přijdu. - A Cris?
- Co Cris? - Pojďte.
Musíme zařídit přesun.
Potřebuju něco proti bolesti.
Co mám dělat?
Běž...
Běž do zásobárny
a přines jakýkoli opioid, co najdeš.
Fentanyl,
oxykodon...
morfin nebo hydromorfon, jo?
Rychle.
Julio. Julio!
Kam to jdeš?
Zlatíčko.
Dýchej, miláčku, dýchej.
- Mami? - Ano?
Sanitka je na odpis, že jo?
Na tom podělaným autě teď nezáleží, rozumíš?
Jen klid, zlatíčko. Doktor je prý na cestě.
Brzy dorazí.
- Už brzy. - Nepřijde.
Žádnej nepřijde. Nepřijde.
Něco nutně potřebuju.
Nemáte tu morfin, fentanyl, oxykodon nebo hydromorfon?
Poslyš, a ty jsi kdo?
Poslíček z pohotovosti. Proto ty názvy vím.
Nic z toho tu nemám.
Co je tohle za kliniku?
Chci to pro Marigaby.
Hej!
- Ty znáš Marigaby? - Jo. Jsem její bratr.
- Julito? - Bernie?
- Jo, co se děje? - Pojď. Psal jsem ti.
Leží na pohotovosti.
Bernie, nazdárek.
Nic tady nemají.
- Řeknu jim, ať tě prohlédnou. - Ne.
Nemarni čas.
Máma už s nimi mluvila a o chirurgovi tady nikdo neví.
Musíte mě odsud dostat pryč.
To je Raúl.
Dej mi ho. Dělej.
- Mami. - Haló?
Jsem s Marigaby na klinice Almendros.
Mám tu auto a můžu ji odvézt. Tady jí nepomůžou.
Ne, nehýbej s ní! Nehýbat.
Sehnal bys sanitku?
Dobře.
S dovolením.
Hej!
Nalož nosítka.
- Hej! - Jedem zpátky.
Poslyšte, potřebuju převézt pacientku.
- Nemůžeme, jedeme k metru... - Jde o Tamayovou.
- Koho? - O Tamayovou. Pomůžete nám?
- Změna plánu. - Tak jdeme!
Ahoj.
Chystám se odletět.
Nevím, proč jsem doufala, že...
že poletíš se mnou.
Takhle to bude nejlepší.
Vážně máme různý priority a...
Nechci, aby si moje dítě myslelo, že jeho máma...
nedokáže jít za svými sny.
Nemysli si, že mi na tobě nezáleží, protože...
já tě miluju.
Fakt tě miluju, Marcusi.
Tohle jsme plánovali spolu, ale už na tebe nemůžu čekat.
Opatruj se, jo? Fakt se opatruj.
Miluju tě.
Váš hovor je...
Do háje, Cristino.
Co se děje?
Co to děláš?
Přeskočilo ti?
Cris mi volala.
Odjíždí pryč.
Mrzí mě, jestli jsem tě zklamal.
Ale sanitka fakt není pro mě.
Miluju hudbu.
A Crisis.
Musím za ní.
Pozdravuj ode mě bráchu a ségru.
Ramóne, já fakt musím.
Postarej se o ně.
Mám tě rád, synku.
Díky, tati.
Měj se.
Podepište se tady sem.
Marcusi! Marcusi.
Kam to jdeš?
Luku, teď ne.
Postarej se mi o rodinu.
- Kam jde? - Taxi!
Jo. Vysvětlím vám to. Hned vám to vysvětlím.
- Co? - No, oni jsou...
Musím odsud.
Cože? No tak, Ramóne. Sotva tě přivezli, jsi tu chvilku.
Co máš s hlavou? Musí v tom být genetika.
Nech se vyšetřit. Možná je to chromozomem, ale...
tohle není normální.
- Vážně ne. - Díky.
Díky, žes přišel.
Vím, že jsi tu kvůli Lety, ale...
To ano, ale taky jsem cítil, že jsem tu potřeba.
Poslouchej mě.
Díky, že jsi na ni hodný.
Je dobře, že v tobě má oporu.
Ve mně neměla.
No, když...
Když slyšela o té vaší nehodě, právě mi dávala košem.
Vítej v klubu.
Ty... Ty jsi mi na to skočil?
- Co? - Jo?
Fakt mi to baštíš?
Dělám si legraci, kamaráde.
Chtěl jsem tě rozveselit.
Tak nejen kazatel, ale i šašek.
Víš, kdo mi dělá starost?
Julito.
Neboj se o něj. Je v pořádku a Marigaby taky.
O všechny jsem přišel, ale...
Ale Julito...
Miluje sanitku a tyhle ulice stejně jako já.
Nechci, aby skončil sám.
Je ještě dítě.
Není ti nic?
Najednou se mi špatně dýchá.
Děje se něco? Ramóne?
Ramóne, Vydrž.
Je tu doktor?
Doktora!
Doktora! Paní doktorko!
- Pojďte se mnou. - Právě někoho ošetřuji.
Ne, tohle je urgentní!
Tamayo, Ramón. Nemůže dýchat.
- Právě jsem s ním mluvil. - Dokončíte to za mě?
Pojďte, spěchá to. Nemůže dýchat.
Povídali jsme si o jeho synovi
a o životě, ale najednou se chytil za hrudník a byl v šoku.
- Sakra! Ramóne? Doktorko! - Pomoc!
- Zvedněte mu hlavu! - Hlavu?
Ramóne! Že by infarkt? Prodělal ho před dvěma měsíci.
Musíme na sál.
Tak ukaž.
Vypadá to hodně zle?
Ne, jsi krásná jako vždycky.
Tak jo, v naší nemocnici už na nás čekají.
Až tam dorazíme, provedeme testy a vyloučíme vážná zranění.
Když dopadnou dobře, vyčistíme ti to a sešijeme tě.
- Sanitka čeká. - Stupeň bolesti, od 1 do 10?
Dvacet.
- Máš s sebou něco? - Jo.
Nastav ruku.
- Co to je? - Morfin.
Tak jo, tady máš.
- Julito. - Hotovo.
- Nevěřím ti. - No jo.
Vím, že máš nějaký velký tajemství.
Netuším, o co sakra jde. Ale vím, že něco tajíš.
Když myslíš. No tak, už jsi omámený léky.
Jestli to nezvládnu,
postaráš se mi o rodinu?
Co to plácáš? Budeš v pořádku.
Tak slyšíš?
Mluvím s tebou! A myslím to vážně, pitomče!
Přísahej.
Přísahej při Bohu.
Přísahám na církev svatou.
Ale budeš v pořádku. Nevím...
- Crisis? - Ahoj.
Ahoj, lásko.
Crisis?
Cristino, řekni něco!
Měli jsme havárku, proto jsem nedorazil.
Crisis, nebuď taková. Mluv se mnou.
Uklidni se. Až to půjde, ozvu se ti, Marcusi.
No tak, říkám pravdu!
Dítě uvidíš, kdykoli budeš chtít. To ti slibuju, věř mi.
Jasně, že ti věřím. Ale ty věř mně.
Cris, stojím na nádraží. Řekni kam, a přijedu.
Promiň, že tě takhle opouštím.
Strašně moc tě miluju.
Budeš v pořádku, zlatíčko.
Už to skoro nebolí. Konečně to zabralo.
Pozor.
- Jedeme s ní. - Běž dopředu, tady jedu já.
Všichni se nevejdeme.
Jak to? Táta jednou vezl sedm lidí.
Naskoč.
Ohlaste nás na sále.
Připravte dvě transfúze pro A pozitivní.
Bernie, Bernie.
Jak je ti?
Upřímně? Mám hlad.
To je ale sranda, co?
Tak bych to nenazval.
Všechny vás miluju, fakt. Miluju vás.
Jste skvělí.
- Julito. - Má operované srdce.
- Prý bere hodně prášků. - Jaké?
- Zjistím. - A co alergie?
- To nevím, ale... - Má zástavu.
Zástavu?
- Musíte odejít, prosím. - Začnu s masáží.
- Prosím, odejděte. - Tři, čtyři...
- Pojďte se mnou. - ...pět.
- Jdeme. - Epinefrin.
- Ano. - Defibrilátor.
Aler... Alergie.
Alergie a léky. Alergie a léky.
- Luku. - Lety, lásko.
Ramón musel na sál.
Proboha.
Co se stalo?
Něco se srdcem. Asi to, co posledně.
Nevím.
Jak je na tom?
Řekni mi pravdu.
Lety, vypadá to zle.
Pane?
V bezvědomí.
Žádný pulz. Modrý kód.
Zahájím resuscitaci. Raz, dva, tři...
Pokračuji v masáži srdce. Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm...
Už víte, jak to chodí.
Kdykoli odteď uvidíte sanitku a napadne vás,
že nepřeváží žádné pacienty,
snad budete myslet na příběhy, které veze.
Příběhy lidí na nosítkách
i těch za volantem, které můžou taky trápit bolístky.
Kvůli slibům, které nedokázali dodržet, kvůli lidem s nevyřešenými problémy
a možná kvůli srdci plnému... nerozhodnosti.
Překlad titulků: Růžena Svobodová