Slišite?
Hudo ranjeni na nadzemni železnici.
Reševalci in gasilci so na poti.
Nosilec dvignjene proge št. 12 je popustil in dva vagona sta padla.
Vse reševalne enote in policisti gredo tja.
Ramón, slišiš?
Vem, da je vaša zadnja noč, ampak potrebujemo veliko pomoči.
Smrti ne bi smeli jemati kot nekaj dokončnega.
Ne. Ker ni.
Tako pravi znanost.
Znanstveniki so dokazali.
Snov se lahko pretvori.
Nič ne neha obstajati.
Naše telo se spreminja. Dan za dnem, mesec za mesecem.
Toda nekaj
ostane nespremenjeno.
Življenje samo. Ki premaga smrt.
Kot žarek svetlobe, ki prebada temo
in razsvetli vse na svoji poti.
Če smo spravljeni z Bogom,
se bomo spremenili
v to svetlobo.
Ki jo bo Bog vzel k sebi.
Za vse večne čase.
PO DOKUMENTARCU FAMILIA DE MEDIANOCHE
7.49
- Dobro jutro. - Jutro.
Podpiši dokument za odpust iz bolnišnice.
- So se Tamayovi kaj oglasili? - Ne, zakaj?
Grda nesreča na podzemni.
- Najbrž so tam. - Ja.
Je bil Marcus tu?
Mu kaj rečem, ko pride? - Ni treba, hvala.
- Je to vse? Hvala. Se vidiva. - Pazi nase.
Ko se življenje tu konča, je vse v redu. Ker bomo bliže Gospodu.
Manj bomo trpeli.
Kot piše v Mateju 4:20...
Ne trpimo zaradi tistih, ki so v miru odšli h Gospodu in bližnjim,
ki so bili nekoč okoli njih. Le moliti moramo. In moliti!
Da bomo čedalje bliže stvarniku.
Primimo se za roke.
Pomislimo na luč.
Prosimo te, Gospod, za mir tistih, ki so odšli.
In za mir tistih, ki smo tu
in čakamo na tvoj klic.
Da pridemo v tvoj objem. Hvaljen Bog!
- Aleluja! - Aleluja.
Bratje, sestre,
sorojenci, kot pravimo zdaj,
hodite v miru in Bog z vami.
Lep dan. Hvala.
- Kako si, brat? - Dobro, hvala.
- Živjo. - Živjo.
- Si dobro? - Ja. Ja, vse je v redu.
Ramón in otroci se mi ne oglasijo.
Ja.
Oče, oprostite, o nečem bi rada govorila z vami.
Ja. Takoj. Lahko počakate tam? Hvala.
Kot bi mi nekaj pritiskalo na prsi.
Ne vem, kako naj razložim.
Če hočeš, pojdi naprej. Prišel bom, takoj ko bom mogel.
- Prav. Obvestila te bom, če bo kaj. - Prav.
- Ne skrbi, poklicali bojo. - Oče, imate minutko?
- Seveda. Povejte, kaj vas teži? - Ali lahko pripeljeva nečaka...
Majhna usluga in majhen gib,
lahko prideta vsak hip. Tla so trdna, narejena za sosesko, za moj geto.
- Nesreča pri postaji Olivos. - Dober dan.
- Don Antonio. - Vagona sta padla na vozila.
So tam?
Ja. Mogoče ne več, ampak gotovo so bili.
Ni to njihova zadnja noč v rešilcu?
- Ja. - No, vidiš.
Mogoče hočejo zato narediti čim več.
Ne, ne.
Če Julito in Marigaby ne prideta v šolo, bosta letela.
Normalno.
Veš, kaj? V šolo grem poiskat Julita.
Pojdiva.
- Ni ti treba z mano. - Nehaj.
Jezna si name zaradi tistega zadnjič.
- Ne. - Pozneje bova govorila o tem.
Prav. Zdaj si ti glavna.
- Vam kaj nesem? - Ni treba. Takoj pridem.
- Adijo. - Lep dan.
Dober zvok.
Veš, kdo še snema dober zvok?
- Tisti Marín. - Marinas.
- Živjo, Cris. - Glej, Cris je!
Kam greš?
- Ste vstali ali greste spat? - Kako si?
Si spet sama, ker je Marcus v rešilcu?
Nič hudega.
- Si mu dala lekcijo? - Vse je v redu.
- Kam greste? - Pogledat, kdo je na zbirnem mestu.
Jutri bomo v studiu, če hočeta priti.
Povej Marcusu.
Drži se.
- Glavo pokonci. - Drži se.
- Drži se, Cris. - Adijo, srček.
- Čudna je, ne? - Kaj ji je?
Ramón, Marcus? Med Olivosom in Tezoncom.
Huda nesreča na nadzemni železnici.
Potrebujemo več rešilcev. Me slišite?
Potrebujemo vse proste rešilce. Ste dobro?
Potrdite, da ste slišali.
Ramón, slišiš?
Oči! Brat!
Ste tam?
Ne sprejemam tvojega signala. Ra...
Ramón, slišiš?
Oči! Brat, sestra!
Kako ste?
- Oči! - Julito.
- Oči! - Tu sem.
Si dobro?
Ja.
Marigaby.
Hčerka, si dobro?
- Se lahko premakneš? - Ja.
- Saj ni mrtev, ne? - Preveri.
- Živ je. - Marcus, si dobro?
- Kaj je bilo? - Ne govori.
- Cris. - Ne, ne.
Ne govori, pomiri se.
Čim prej moramo ven.
Julio, reši Marcusa.
H Cris moram. Kaj se je zgodilo?
Ena, dve, tri.
Opravljeno.
Julito. Preveri, kako je Marigaby.
Prav.
Kako je z njo?
Ni pri zavesti.
Preveri utrip.
Marigaby!
Marigaby, zbudi se.
- Kaj je? - Zbudi se. Marigaby.
Živa je.
Krvavi.
Kje?
Na hrbtu ima rano. Ne vem.
Ljubica, kaj je?
Nekaj mi je prebodlo hrbet, ampak je šlo ven.
- Kaj naj naredim? - Povoj.
Julio, kaj ji je?
- Povoje. - Ne vem. Ne kaže dobro.
Huda nesreča na progi 12.
- Greva k Ramónu. Neverjetno. - Del nadvoza se je porušil.
Greva.
- Kaj se je zgodilo? - Julito ni prišel v šolo.
Tudi njegova prijateljica nič ne ve.
Zelo čudno.
Po radiu ves čas poročajo, da je mesto obstalo zaradi nesreče na nadvozu.
In da je veliko poškodovanih.
Misliš, da bi izpustili tako priložnost?
Rekli so, da je zadnja vožnja. Verjamem jim.
Ampak tvoji so adrenalinski odvisniki. Nikoli se ne bojo poslovili od rešilca.
To bi zdaj že morala vedeti. Ne skrbi preveč,
- mogoče boš dojela... - Ne, Ramón je obljubil.
Kaj počnejo odvisniki, ljubica?
Nekaj obljubijo, pa veš, da besede ne bojo držali.
To veva oba. Tudi jaz sem bil odvisnik. Hvalabogu, da nisem več.
Še vedno so moja družina.
Ja, vem. Vem pa tudi, da morajo poiskati pomoč.
To morajo narediti sami.
Če bi šli k podzemni, bi mi povedali.
Nekaj se jim je zgodilo. Razumeš?
Ja, to se je zgodilo...
Predali so se svoji odvisnosti. To se je zgodilo.
In tako bo tudi naprej.
Dokler ne boš rešila težave.
Enkrat sem jih že zapustila, ne bom jih več.
Poslušaj...
Šla si, ker se tam nisi dobro počutila. Tako si rekla.
- In si potrebovala spremembo. - Nehaj, ni me treba spominjati.
Zelo me skrbi. Ne najdem otrok.
Veš kaj o tem?
Ven moramo, Ramón. Ven...
- Pomiri se. - Pomagaj mi.
Počasi.
- Ne bo nam uspelo. - Otrok te bo rabil.
Rešili se bomo.
Sestra. Zdravnica.
Kako sta zadaj?
Rešilca moramo poklicati.
- Počasi, ljubica. Ne kriči. - Pomiri se.
Kako si?
- Te kaj boli? - Kaj?
- Glava? - To? Nič ni, ne skrbi.
Ne premikaj me.
Mogoče mi bo huje. Julito.
Rešili se bomo iz tega. Tudi hujše stvari smo preživeli.
Nikoli ni bilo tako hudo.
Moj telefon. Poišči ga.
Tu je.
Prosim, oglasi se.
Carmencita, tu Julio Tamayo. Rešilca rabimo, zaleteli smo se.
- Kje ste, Julio? - Marigaby, kje smo?
Ne vem.
Vidva, kje smo?
- Na glavni ulici. - Na glavni ulici.
- Pošlji lokacijo. - Mater, boli.
Lokacijo ti bom poslal, Carmencita.
Halo? Halo?
Jebenti! Ne vem, ali je šla skozi.
Niso doma. To je več kot očitno.
Ta rešilec! Ta klinčevi drek.
Še se spomnim, ko sem šla od tod. Še misliti nisem mogla.
Počutila sem se, kot da se utapljam. Vsega je bilo preveč.
Bala sem se, da bom postala grozna.
Otroci so šli v šolo, Ramón pa je rešilca peljal k mehaniku.
Sama sem bila. Spet.
Nisem preveč razmišljala, v nahrbtnik sem dala nekaj majic in šla.
Nikomur nisem povedala.
Potem sem spoznala tebe.
Pomagal si mi v najhujšem obdobju.
Tudi ti si pomagala meni, ljubica.
Ampak zdaj je drugače.
Zdaj nisem sama, zdaj sva jaz in družina. Tudi Ramón.
Vem, da tega nočeš slišati, ampak tako je.
Čeprav bi si želela, da bi se razumeli.
Spoznal sem te, ko si bila sama. Ja, zame je vse skupaj precejšen šok.
Trudil sem se, da bi bil vesel,
se pretvarjal, da je vse v redu. Ampak trpim, ko te vidim takšno.
Vidim, da te skrbi. Lepo je, da te skrbi zanje in si veliko z njimi, ampak...
Samotar sem, to veš.
Najprej sem bil sam,
- zdaj pa je okoli mene toliko ljudi. - Vsi mi.
Če hočeš biti z mano,
pošteno premisli.
Zelo te imam rad, Lety.
Jaz tudi tebe.
Zelo.
Ampak če bom morala izbirati, se bom odločila za otroke.
Čeprav so "odvisniki".
Prijateljica!
Kaj? Kje?
Kako je z njimi?
Prav, prav. Tja grem.
- Nesrečo so imeli. - Jebenti!
Ne ve, kako je z njimi. Drek.
Drek, drek.
Kaj je narobe, Marigaby?
Ne zaspi.
Marigaby, ne zaspi.
- Ne zaspi. - Zbudi se, ljubica.
- Zdravnica! - Marigaby.
- Ne zaspi. - Vse bo v redu z mano.
Pomiri se. Vse bo v redu z mano.
- Vem, ampak ne zaspi. - Vidiš?
Marigaby!
Na pomoč! Spravite nas ven.
Spravite nas ven!
Sestra je hudo poškodovana.
- Oprostite. So vas pregledali? - Ja.
- Dovolite? - Prav.
Lahko pogledam obvezo? Ne bo bolelo.
Vse je v redu. Vidiš?
Krasno. Kmalu bo nekdo prišel.
- Hvala, doktor. - Dovolite.
Prihajajo še štirje hudo poškodovani s podzemne.
Doktor.
Potrebujejo vas. Še ena operacija trebuha.
- S poškodovanimi organi. - Prav, že grem.
Hči je bila z mano na podzemni. Kje je? Modre hlače je imela.
Tam je rešilec.
- O bog. - Lety!
O bog. - Ne smete sem.
- Stojte! - Spustite me naprej.
- Z mano je. - Sorodnika?
- Moja družina je! - Ja. Lety, ljubica. Pomiri se.
- Kam so jih peljali? - Kje so?
- Niso tu? - Ne vemo. Z dvema rešilcema so šli.
Dva sta bila v slabem stanju. Pojdite, prosim.
Prav, greva. Pridi, ljubica.
- Pomiri se. - Kje je Julio? Kje so? Moram jih najti.
Saj jih bova našla.
Pomiri se.
Če omedlim... Zapišite si.
Retroperitonealna poškodba. Povzročil jo je oster predmet.
Verjetno poškodba ledvic.
Počasi.
Izguba krvi približno pol litra.
- Nimam alergij, ne jemljem zdravil. - Miruj.
Potrebovala bom kri in operacijo. Moja krvna skupina je A pozitivna.
- Kako si pa ti? - Dobro, jebenti. Pusti me.
Rabim polnilnik za telefon.
Najbližja bolnišnica Pilar je 15 minut daleč.
- 15 do 20 minut. - Prijateljica.
Ja. Ja, blizu sva.
- Centralna bolnišnica! - Centralna bolnišnica.
- Ja, dobro sem. - Centralna bolnišnica.
- Prav, hvala, prijateljica. - Prav.
Prav.
Marcus in Ramón sta v Centralni bolnišnici.
Krasno, 20 minut proč.
Vprašala bo, kje sta Marigaby in Julito.
Na zemljevid bom pogledal.
- Mami. - Julito!
- Mami. - Ja?
- V kliniki Almendros sva. - Almendros.
Kako sta?
- Drživa se. - Odlično. Res?
- Ja, mami. - Krasno.
- Baterija se bo izpraznila. - Prihajam.
Nič hudega. Prihajam, srček.
Kam greva najprej?
- K Marigaby in Julitu. - Prav, v Almendros.
Dovolj.
Velika sreča je,
da ni preboden noben organ.
To pomeni, da ne potrebuješ nujnega posega.
- Ste prepričani? - Prosili smo za transfuzijo.
Kirurg prihaja, da bo oskrbel rano.
Kdaj bo prišel?
- Kako si? - Dobro. Malo me boli vrat.
Nič se ne vidi.
- Na slikanje pojdi. Za vsak primer. - Ja.
Takoj se vrnem.
- Kreten nima pojma. - Vem.
Izvoli telefon.
- Hvala. - Poln je.
Tamayovi.
- Prometna nesreča! - Pomiri se, Ramón, oskrbeli te bomo.
Bolnik s počeno lobanjo in srčno boleznijo.
- Ta ima zlomljeno čeljust. - Pa druga dva?
- Kmalu bomo izvedeli. - Zdravnik vaju bo kmalu pregledal.
- Ne odpeljite ga. - Gremo!
Z mano gre. Ramón, Cris moram poklicati.
Gremo.
Oče, slabo zgledaš.
Ne govori, dobro sem.
Počasi.
- Kaj se je zgodilo? - Pokliči Tamayova.
Cris moram poklicati.
- Se ne oglasi? - Daj že!
Pošlji mu glasovno sporočilo.
Hitro.
Izvoli.
Raúl. Prometna nesreča je bila.
V bolnišnici Almendros sem.
Retroperitonealna poškodba v levem delu.
Mislim, da ni prebodlo organa.
Ti kreteni sploh ne vejo, kje je kirurg.
Ne vem, kaj naj ti rečem. Prosim, pomagaj mi.
Prosim. Bojim se.
Dovolj.
Lahko pregledate sina, prosim?
Pokaži. Prav.
To boli?
Pa to?
Ko govoriš?
Zlomljeno čeljust imaš. Počakaj na maksilofacialnega kirurga.
Tu počakaj. Nekdo te bo peljal na slikanje.
Preprost poseg je. Ne skrbi.
- Doktor? - Ja?
- Bom imel brazgotino? - Kaj?
Brazgotino...
Ne, poseg opravijo z notranje strani. Ne skrbi.
Ne me zajebavat, Marcus. Zaradi brazgotine te skrbi.
Ampak imaš prav.
- Čeden si. Skrbeti moraš za videz. - Jebenti, Ramón.
Sandra, ne vem, kako naj se ti zahvalim za vse.
Ne zahvaljuj se mi. Veš, da imaš tu dom.
Hvala.
Pazi nase, srčica.
- Ne dovoli tistemu tipu, da te izrablja. - Ne bom.
- Pridna bodi. - Ti tudi.
Rosy, se vidiva.
Čao, punce, hvala. Hvala za vse.
- Adijo in hvala. - Srečno, Cris.
Pozorno glejva.
Tu ju ni, tu tudi ne.
- Marigaby? - Tu poglejva.
Marigaby?
- Marigaby, Julito? - Spi.
O bog.
Julito. O bog, srček.
- Kako si? - Dobro.
Ljubica, tu sem.
- Zelo boli. - Vem.
Tu bom. Poišči Marcusa in Ramóna.
Prosim. Moram vedeti, kako sta.
- Ja, ja, takoj. - Hvala.
- Pokliči, če boš kaj rabila. - Bom, hvala.
Oglasi se, Cristina. Klinc.
Takoj ko bova zunaj, jo boš poiskal.
Zakaj se ne oglasi?
Povedati ji moram za nesrečo.
Nehaj se gledati.
Zdravnik je rekel, da ne bo brazgotine. Pomembno je, da bo vse v redu s tabo.
- Končno sem vaju našel. Kako sta? - Kaj delaš tu?
Kje je Lety?
Pri Marigaby in Julitu. Dobro sta.
- Marigaby leži, mogoče je zlom. Dobro je. - Ne smete biti tu.
- Kaj je s sestro? - Sorodnik sem.
- Krasno, pridite podpisat. - Kje je Marigaby?
Prav.
- V Almendrosu. Dobro sta. - Klinčev Almendros.
- Takoj se vrnem. - Pa Cris? Si jo videl?
Drugam morata.
- Potrebujem kaj proti bolečinam. - Ampak kaj naj naredim?
Pojdi v shrambo
in mi prinesi opioid, prav?
Fentanil
ali oksikodon
ali morfij ali hidromorfon. Pohiti.
Julio.
Kam greš?
Ljubica.
Dihaj, ljubica.
- Mami? - Ja?
Rešilec se je zaletel, ne?
Prekleta reč zdaj ni pomembna.
Pomiri se. Sestra je rekla, da zdravnik prihaja. Kmalu bo tu.
- Kmalu bo tu. - Ne bo prišel. Ne bo prišel.
Gospa, nujno je.
Imate morfij, fentanil, oksikodon ali hidromorfon?
Oprosti, kdo si?
- Zdravnik me pošilja. Kako bi sicer vedel? - Nič od tega nimamo.
Kakšna bedna bolnišnica je to? Za mojo sestro je, Marigaby.
Ej.
- Poznaš Marigaby? - Ja. Njen brat sem.
- Julito? - Bernie?
- Kaj je narobe? - Sporočilo sem ti poslal. Na urgenci je.
Bernie, lepo te je videti.
V tej bolnišnici nimajo nič.
- Govoril bom z njimi. Naj te pregleda. - Ne, ne. Izguba časa je.
Mama je že govorila z vsemi. Ne vejo, kje je kirurg.
Stran me morate spraviti.
Raúl je.
Daj sem.
- Mami? - Halo?
Sem pri Marigaby v Almendrosu. Pripeljal jo bom. Nihče je ne pregleda.
Ne premikaj je.
- Lahko dobiš rešilca? - Prav.
Prosim, umaknite se.
Ej. Ej!
Naložite nosila. Nazaj gremo.
- Potrebujem rešilca za bolnico. - Po poškodovance na podzemni moramo.
Za Tamayovo je.
- Za koga? - Tamayovo! Boš pomagal ali ne?
- Sprememba načrta. - Gremo.
Halo.
Odhajam.
Ne vem, zakaj sem upala, da boš prišel.
Tako je najbolje, Marcus. Drugim stvarem dajeva prednost.
Nočem, da otrok mislil, da ima mamo,
ki ne sledi sanjam.
Nočem, da misliš, da mi ni do tebe.
Ker te ljubim.
Zelo te ljubim, Marcus.
To sva načrtovala skupaj. Ne morem te več čakati.
Pazi nase. Drži se.
Ljubim te.
- Vaš klic je preusmerjen... - Jebenti.
Kaj je narobe?
Kaj delaš? Si nor?
Cris me je poklicala.
Odhaja.
Oprosti, če nisem tak, kot si pričakoval.
Ne vidim se kot reševalec. Moj svet je glasba.
Glasba in Crisis. Z njima moram biti.
Pozdravi Marigaby in Julita. Ramón, moram iti.
Pazi nanju.
Rad te imam.
Hvala, oče.
Pazi nase.
Podpišite kot bližnji sorodnik.
Marcus! Marcus.
Kam greš?
Luke, ne zdaj.
Pazi na mojo družino.
- Kam gre? - Taksi!
Takoj vam bom razložil.
- Kaj? - Veste...
Ven moram.
Ljubi bog, saj si komaj prišel.
Kaj je narobe s tvojo glavo? Mogoče je genetsko.
Pojdi na preiskave. Mogoče je kak kromosom...
- Ampak to ni normalno. - Ja.
Hvala, da si prišel.
- Vem, da te je prosila Lety... - Ja, ampak vseeno je prav, da sem tu.
Poslušaj.
Hvala, da si dober z njo.
Lepo, da ji stojiš ob strani. Jaz ji nisem nikoli.
Ko je slišala za nesrečo, je ravno hotela prekiniti z mano.
Pa sva na istem.
- Samo hecam se. Si verjel? - Res?
Verjel si. Zafrkavam te.
- Samo razvedriti sem te hotel. - Presneti duhovnik, še klovn si povrhu.
Veš, za koga me skrbi?
Za Julita.
Julito je dobro. Marigaby tudi.
Vse sem izgubil.
Ampak Julito...
Rešilca in nosila ima tako rad kot jaz.
Nočem, da je sam.
Otrok je še.
Si dobro?
Ne morem dihati.
Si dobro? Ramón?
Ramón. Čakaj.
Zdravnica?
Zdravnica!
Zdravnica, zdravnica!
- Pridite. - Bolnika imam.
Ne, nujno je.
Tamayo, Ramón. Ne more dihati.
- Pri njem sem bil. - Lahko prevzameš?
Nujno je. Ne more dihati.
Govorila sva o njegovem sinu...
O tem, kako je. Nenadoma
se je zgrabil za prsi in bil za trenutek v šoku.
- Klinc! Ramón? - Potrebujem pomoč.
- Dvignite mu glavo! - Glavo?
Je lahko infarkt? Pred dvema mesecema ga je imel.
V operacijsko mora.
Poglejmo.
- Sem pošteno zdelana? - Ne, čudovita si, kot vedno.
V moji bolnišnici nas čakajo.
Preverili bomo, ali imaš kakšno resnejšo poškodbo.
Če je vse v redu, bomo razkužili in zašili.
- Rešilec je tu. - Bolečina? Od 1 do 10?
Dvajset.
- Imaš kaj? - Ja.
Trenutek.
- Kaj je to? - Morfij.
Pojdimo.
- Julito. - Končano.
- Ne zaupam ti. - Ja.
Vem, da imaš veliko skrivnost.
Ne vem, kakšno, ampak vem, da je to.
Če tako rečeš. Blede se ti.
Če se mi kaj zgodi, boš skrbel za mojo družino?
- Nič se ne bo zgodilo. V bolnišnici si. - Razumeš?
Resno mislim, kreten.
Prisezi. Prisezi pri bogu.
Pri svoji sveti cerkvi prisežem.
Nič se ti ne bo zgodilo.
- Crisis? - Halo.
Živjo, ljubica.
Crisis?
Cristina, reci kaj.
Zaleteli smo se. Zato nisem mogel priti.
Crisis, ne bodi taka. Reci kaj.
Govorila bom s tabo, takoj ko bom mogla.
Resnico govorim.
Otroka boš lahko videl tako pogosto, kot boš hotel.
Seveda, verjamem ti. Tudi ti verjemi meni.
Cris, na postaji sem. Samo reci, pa pridem.
Žal mi je, da tako odhajam.
Ljubim te.
Vse bo v redu, ljubica.
- Skoraj ne boli več. Prijelo je. - Previdno.
- Z njo gremo. - Spredaj pojdi.
- Ne moremo vsi noter. - Oče je enkrat peljal sedem ljudi.
Noter.
Obvesti operacijsko, da prihajamo. Naj pripravijo dve enoti krvi A pozitivno.
Bernie, Bernie!
- Kako se počutiš? - Lačna sem.
Smešno, kaj?
Ne bi rekel "smešno"...
Zelo rada vaju imam. Res.
Super sta.
- Srce so mu operirali. Zdravila jemlje. - Katera?
- Lahko vprašam. - Je alergičen?
- Ne vem. - Srčni zastoj.
Srčni zastoj?
- Ven morate. - Masaža srca...
Prosim, odidite, tu ne smete biti. Prosim, pridite z mano.
- Greva. - Adrenalin.
- Ja. - Defibrilator.
Ale... Alergije.
Alergije in zdravila...
- Luke. - Lety, ljubica.
- Ramóna bojo operirali. - Mati božja.
Kaj se je zgodilo?
Srce ni v redu. Najbrž je tako kot prvič. Ne vem.
Kako je z njim?
Resnico hočem, Luke.
Ramón ni dobro.
Gospod? Nezavesten je.
Ni utripa.
Začenjam oživljanje. Ena, dve, tri...
Nadaljujte spodbujanje srca. Ena, dve, tri, štiri, pet, šest, sedem...
Zdaj veste, kako to gre. Upam, da zdaj, ko vidite rešilca,
ne boste pomislili, da ne vozi bolnika, ampak na zgodbe, ki potujejo z njim.
Na zgodbe ljudi na nosilih
in zgodbe tistih za krmilom, ki mogoče tudi trpijo
zaradi neizpolnjenih obljub ljudem, ki jih je uničil turbokapitalizem,
in na zgodbe o neodločnem srcu.
Prevedla Lorena Dobrila