Прийом.
Повідомляють про важкопоранених у наземному метро.
Рятувальники, швидкі й пожежники вже їдуть.
Обвалилися рейки на 12-й лінії. Злетіли два вагони.
Усі рятувальні групи й поліційні машини прямують туди.
Рамоне, прийом.
Знаю, це ваша остання зміна, але ти мусиш...
Потрібна допомога.
Бо не слід сприймати смерть як щось остаточне.
Ні. Бо вона не така.
Так каже наука.
Наші науковці це довели.
Матерія...
здатна лише перетворюватися...
Ніщо не зникає...
Наші тіла змінюються.
День за днем, місяць за місяцем...
Однак дещо...
лишається
незмінним.
І це саме життя.
Яке перемагає смерть.
Як промінь світла розсікає дрімучу темряву...
і осяює все навколо.
Якщо ми в злагоді з Богом,
то перетворимося
на світло,
яке Він забере з собою.
Навіки.
НІЧНА РОДИНА
ЗА МОТИВАМИ ДОКУМЕНТАЛЬНОГО ФІЛЬМУ
- Добрий ранок. - І тобі!
Підпишися тут. Документ про виписку.
Тамайо виходили на зв'язок?
Ні, а що?
У метро сталася страшна аварія, і вони...
- Мабуть, там. - Так.
- А Маркус заходив? - Ні.
Передати йому щось, коли прийде?
Ні, ні. Дякую, не треба.
- Це все? - Так. Усе.
- Дякую. До зустрічі. - Бережи себе, Кріс.
Коли земне життя завершується – нічого страшного!
Ми тільки наближаємося до Творця!
Ми менше страждаємо...
Як пише у Євангелії від Матвія 4, вірш 20...
Ми не повинні побиватися за тими, хто мирно відійшов до Бога.
Хто мирно відійшов до близьких.
Які колись були поряд.
Ми мусимо молитися.
Молитися!
Щоб поволі наближатися...
до нашого Творця.
Візьмімося за руки, усі разом.
І думаймо про світло!
Благаємо тебе, Господи!
Нехай померлі спочивають з миром.
І просимо миру...
для тих, хто лишився тут
і чекає Твого божественного поклику.
Чекає Твоїх обіймів.
Слава Господу!
- Алілуя! - Алілуя...
Брати, сестри
і інші рідні, як тепер кажуть,
ідіть з Богом...
РАМОН
...і з миром.
Усім гарного дня. Дякую.
- Як ви, брате? - Добре.
Привіт!
Привіт.
Усе нормально?
Так...
Так, усе нормально.
Я вже довго дзвоню Рамону й дітям... і ніхто не відповідає.
Ясно...
Пасторе, вибачте, але...
маю до вас розмову...
Так. Я підійду за хвильку. Зачекайте отам.
Дякую.
Не знаю. Просто щось тисне в грудях.
Не знаю, що сказати чи як пояснити, але...
Слухай, може, ти йди...
а я наздожену тебе, як звільнюся. Мм?
Добре. Я повідомлю, якщо щось сталося.
Добре.
Так.
Не переживай. Вони подзвонять.
Пасторе, маєте хвильку?
Аякже. Розказуйте, що вас турбує.
Ми хотіли спитати, чи можна привести племінника...
Трохи смаку й трохи руху
Коли завгодно
Тротуар міцний Усе для району
Це правда в моєму ґетто
...більше про аварію
- на станції Олівос на 12 лінії. - Добрий день...
- Антоніо. - Вітаю.
...міст обвалився,
і два вагони впали на машини на авеню Тлауак...
Думаєш, вони там?
Так... Може, не зараз, але точно були.
Хіба це не їхня остання ніч у швидкій?
- Так... - Ото й усе!
Витискають усе з останніх митей,
працюють на повну.
Ні, ні...
Якщо Хуліто й Маріґабі пропустять навчання, то їх виженуть.
Логічно.
Знаєш що?
Пошукаю Хуліто в школі.
То ходімо.
- Ти не мусиш... - Перестань.
Я знаю, що ти сердишся на мене, але годі.
- Ні. - Поговоримо про це пізніше.
У тебе все під контролем.
- Понести щось? - Ні, усе нормально.
- Скоро повернусь. - Так, пані.
- Бувайте. - На все добре.
Усе. Гарно.
Знаєш, хто добре записує і з чудовим звуком?
- Це Марін. - Марінас.
Здоров, Кріс.
Привіт, Кріс!
Ти куди?
- У вас ранок чи ще вечір? - Як ти?
Маркус знову тебе кинув через швидку?
Нічого такого.
- Ти його провчила? - Усе гаразд.
- Куди йдете? - Ідемо до сцени, глянемо, хто там.
До речі, завтра ми йдемо в студію – ану ж ви теж хочете.
Передай Маркусу.
Бувай!
- Бережи себе, Кріс. - Бувай.
Усе, Кріс. Па-па.
- Па. - До зустрічі.
- Якась вона дивна. - Що з нею?
Рамоне, Маркусе, ви як?
Між Олівос і Тесонко!
Багато поранених на наземній лінії метро.
Потрібно більше медиків!
Потрібно більше швидких, прийом.
Потрібні всі вільні швидкі, прийом.
Ви мене чуєте? Рамоне...
Рамоне, ти почув?
Тату!
Брате!
Ви там?
Я не отримую відповіді...
Ра...
Рамоне, ти мене чу...
Тату! Люди!
Як ти?
- Тату! - Хуліто!
Тату!
Я тут!
Ти цілий?
Так...
Маріґабі!
Донечко, як ти?
Можеш рухатися?
Так.
Він же не мертвий?
Перевір!
Він живий!
Маркусе, як ти?
- Що сталося? - Мовчи.
Кріс...
Ні, ні.
Не говори. Розслабся, сину.
Нам треба звідси вибратись.
Хуліо, відстебни Маркуса.
Мені треба до Кріс.
Що сталося?
Раз, два... три!
Готово.
Хуліто...
Глянь, що з Маріґабі.
Добре.
Як вона?
Вона непритомна!
Виміряй пульс.
Маріґабі!
Маріґабі, прокинься!
- Що там? - Давай!
- Маріґабі! - Як вона?
Вона жива!
У неї кров...
Кров? Де?
На спині, вона поранена, не знаю...
Доню, що таке?
Щось проштрикнуло мені спину, але воно не там.
Що робити?
Перекрий.
Хуліо, скажи, що з нею!
- Перекрий. - Не знаю.
Нічого доброго!
Велике ДТП на 12 лінії...
- Їдемо до Рамона. - ...у метро Мехіко.
- Не віриться. - Секція рейок обвалилася...
Їдьмо.
Що сталось?
Нічого. Він не прийшов до школи.
Подзвонили його подрузі, але вона нічого не знає.
Дуже дивно!
По радіо постійно говорять, що в місті затори через обвал у метро.
Багато поранених. Дуже багато!
Кохана, глянь на мене...
Думаєш, вони б змарнували такий шанс?
Вони казали, що це востаннє. І я їм вірю.
Кохана, твої рідні – адреналінові наркомани!
Вони ніколи не покинуть ту кляту швидку.
Ти вже мала зрозуміти. Тому не переймайся так,
- може, тоді побачиш... - Ні! Рамон обіцяв!
Що роблять залежні?
Що вони роблять?
Дають обіцянки, яких не здатні дотриматися!
Я це знаю, і ти це знаєш! Я сам залежний.
Слава Богу, що я вилікувався.
Обзивай їх, як хочеш, але це моя сім'я.
Так, авжеж.
Але їм потрібна допомога.
Тільки вони собі допоможуть.
Якби вони поїхали в метро, то розповіли б!
Точно щось сталося. Розумієш?
Авжеж... Авжеж щось сталося...
Вони піддалися своїй залежності!
Ото й усе!
І так триватиме й далі.
Поки ти не прибіжиш на поміч.
Я вже раз їх покинула,
і це не повториться!
Слухай...
Ти пішла, бо тобі було там некомфортно,
бо ти потребувала змін,
- хотіла жити по-новому... - Можеш не нагадувати.
Кума...
- Я дуже переживаю. - Їдьмо.
Не можу знайти дітей!
Може, ти щось чула?
Треба звідси вибиратися, Рамоне!
Треба вибират...
- Тихо. - Поможи.
Тихо, тихо.
Ми не виживемо!
Тебе чекає дитина!
Ми мусимо вижити.
Сестро!
Лікарко!
Як ви там позаду?
Треба викликати швидку!
Тихо. Старайся не кричати.
Спокійно.
Як ти?
- Нічого не болить? - Що?
Голова.
Це? Ні, це пусте, розслабся.
Не рухай мене.
Можеш зробити гірше.
Хуліто...
Ми звідси виберемося.
Бувало й гірше!
Гірше, ніж зараз, не бувало...
Мій телефон!
Знайди його!
Шукай.
Тут.
Будь ласка, візьми!
Карменсіто, це Хуліо Тамайо!
Нам потрібна швидка! Ми розбилися!
Де ви, Хуліо?
Маріґабі, де ми?
Не знаю.
Ви спереду! Де ми?
- На головній вулиці! - На перехресті.
Відправ локацію.
Як же боляче.
На головній. Я відправлю локацію, Кармен.
Алло? Алло!
Чорт забирай!
Не знаю, чи відправилось.
Їх нема. Вони явно не вдома.
Та швидка...
Клята швидка.
Пам'ятаю, як звідси йшла.
У голові туманилося.
Здавалося, що я тону.
Емоції зашкалювали.
Мені було страшно, що я стану жахливою людиною.
Того дня діти пішли в школу,
а Рамон поїхав в автосервіс,
тому я лишилася сама.
Знову.
Я довго не думала,
а просто спакувала кілька сорочок і пішла,
нікому не сказавши.
Потім зустріла тебе.
Ти допоміг мені в найскладніший період мого життя.
Ти також мені дуже помогла, кохана.
Тепер усе геть інакше.
Бо тепер ми не одні. Тепер є я і моя сім'я.
Зокрема Рамон.
Знаю, це не те, що ти хотів би чути, але так є.
Мені б дуже хотілося, щоб ми всі ладнали між собою...
Я зустрів лише тебе, Леті.
І так, для мене це все – великий шок.
Я намагався
не піддаватися емоціям
і вдавати, що все добре.
Але мене вбиває те, що я бачу тебе такою.
Я бачу, що ти переживаєш. Ти не можеш не переживати.
Добре, що ви часто бачитеся, але...
Я самітник. Ти знаєш.
І від самітництва перейти
- до життя з усіма цими людьми... - Тепер нас багато.
Якщо хочеш бути зі мною,
то мусиш усе обдумати.
Я дуже тебе кохаю, Леті.
І я тебе.
Дуже.
Але якщо змусиш обирати,
я лишуся зі своїми дітьми.
Хай які вони «залежні».
Кума.
Що? Де?
Як вони?
Добре!
Уже їду!
- Сталася ДТП! - Чорт!
Вона нічого не знає.
Зараза!
Чорт, чорт.
Що таке, Маріґабі? Що?
Не засинай!
Маріґабі, не засинай!
Не засинай.
- Доню, прокинься. - Не спи.
- Лікарко! - Маріґабі!
Не засинай.
Зі мною все буде добре.
Спокійно.
Усе буде добре.
- Знаю, не засинай. - Так.
Маріґабі!
Гей!
Допоможіть!
Дістаньте нас!
Дістаньте!
Дістаньте нас звідси!
Сестра дуже поранена!
Вибачте.
- Вас уже оглянули? - Так.
- Даруйте. Я гляну. - Добре.
Усе нормально. Я огляну бандажі.
Боляче не буде.
Усе добре!
Усе добре... Так...
Чудово!
Вас скоро приймуть.
- Дякую, лікарю. - Перепрошую.
Ще чотири пацієнти з ДТП в метро.
Усі в тяжкому стані!
Лікарю...
Ви потрібні в операційній.
Ще одна абдомінальна операція.
З пошкодженням органів.
Уже біжу.
Дочка була зі мною в метро, де вона?
Вона була в синіх штанах.
Он швидка!
- О боже! - Леті!
О боже.
- Леті! - Не можна!
- Стійте! Ви куди? - Пропустіть.
- Пропустіть! - Вона зі мною.
- Ви рідні? - Так.
- Це мої рідні! - Так. Леті, сонце.
Леті, заспокойся.
- Куди їх повезли? - Де вони?
- Вони не тут? - Ми не знаємо!
Вони в різних швидких!
Двоє були в тяжкому стані. Тому йдіть, прошу.
Добре, ми їдемо.
Ходімо, кохана.
- Сюди, кохана. Заспокойся. - Де Хуліо? Де вони?
- Мушу їх знайти. - Знаю.
Ми їх знайдемо! Заспокойся. Тихо.
Заспокойтесь.
Якщо знепритомнію, запишіть.
Колоте заочеревинне поранення зліва!
Колючим предметом.
Високоенергетична травма. Можливо, пошкоджена нирка.
Тихо.
Втрата крові до пів літра.
- Алергій нема... Ліків не прий... - Тихо.
Потрібне переливання й операційна...
Група крові – друга позитивна.
- Як почуваєшся? - Нормально, боже.
- Не чіпайте! - Тихо.
Потрібна зарядка для телефону!
Найближчі клініка – Пілар.
За 15 хвилин звідси.
- Так. 15-20 хвилин. - Кума.
Так.
Так, ми близько!
Центральна лікарня!
- Добре. - Центральна лікарня.
- Так. - Центральна лікарня.
- Так, я в порядку. - Центральна... лікарня.
- Дякую, кума. Дякую. - Добре.
Отже...
Маркус і Рамон в Центральній лікарні.
Чудово. Туди двадцять хвилин.
Вона з'ясує, де Маріґабі і Хуліто.
Добре. Я гляну на карту й...
- Мамо. - Хуліто! Маленький...
- Мамо... - Так.
- Ми в клініці Альмендрос. - В Альмендрос...
Як ви, синку?
- Тримаємось. - Добре. Справді?
Так, мамо.
Чудово!
- Батарея сідає... - Я вже їду.
- Може обірватися. - Спокійно, синку.
Я скоро буду, маленький.
То куди спочатку?
- До Маріґабі й Хуліто. - Добре. Альмедрос.
- Їдьмо туди. - Так.
Ні, ні.
Це...
справжнє диво.
Не зачепило жодного важливого органа.
А тому це не термінове втручання.
Точно?
Поки що ми попросили про переливання.
Хірург скоро прийде промити рану.
Коли він буде?
- Як ти? - Нормально. Трохи болить шия.
Видимих поранень нема.
У всякому разі, призначу тобі рентген.
- Про всяк. - Так.
Скоро повернусь.
- Цей тип нічого не тямить. - Знаю.
Телефон.
- Дякую. Так. - Я зарядила.
Це Тамайо.
У нас тут аварія!
Тихо, Рамоне, ми про тебе подбаємо.
Пацієнт з переломом черепа...
і хворобою серця в анамнезі.
- Пацієнт з тріщиною щелепи... - Як мої діти?
- Раз, два, три. - З'ясуємо.
Так, завозимо, вас огляне лікар.
- Не забирайте його. - Їдьмо!
Він зі мною. Рамоне, мушу подзвонити Кріс.
Їдьмо.
Тату. виглядаєш жахливо.
Старайся не говорити, я в порядку.
Тихо.
- Що сталося, Рамоне? - Везіть Тамайо!
Мушу подзвонити Кріс!
- Не відповідає? - Давай.
Запиши голосове.
Швидко...
Записую.
Раулю...
Я потрапила в аварію.
Я в лікарні Альмендрос.
Колоте заочеревинне поранення зліва...
Органи, схоже, не зачепило.
Але ці виродки не знають, де хірург, і...
не знаю, що й сказати.
Прошу, допоможи...
Будь ласка...
Мені страшно...
Досить.
- Огляньте мого сина. - Добре.
Погляньмо.
Так.
Отак болить?
А так?
Коли говорите?
У вас зламана нижньощелепна кістка.
Зачекайте щелепно-лицевого хірурга.
Будьте тут, хтось завезе вас на рентген.
Це проста операція, не переживайте.
- Лікарю. - Що?
- А лишиться шрам? - Що?
Шрам...
Ні, оперують з внутрішньої сторони щоки. Не переживайте.
Не жени, Маркусе!
Ти серйозно переживаєш за шрам!
Ні, твоя правда.
Ми красені. Треба про себе дбати.
Не ржи, Рамоне.
Сандро, усе гаразд. Я дуже тобі за все вдячна.
Не дякуй! Тут тобі завжди будуть раді.
Дякую.
Бережи себе, сонце.
І не дозволяй тому типу себе ображати.
Не дозволю.
- Будь чемна! - І ти!
- Благослови тебе Боже! - Розі, па-па!
Бувайте, дорогенькі. І дякую! Бережіть себе.
- Бувайте! Дякую! - Удачі, Кріс!
Так, будьмо уважні.
Подивимося. Тут їх нема, і тут нема.
- Маріґабі! - Глянемо тут. Так.
Маріґабі!
- Маріґабі, Хуліто! - Аварія.
Боже...
Хуліто...
О боже, маленький!
- Як ти? - Нормально.
Доню, я тут. Я тут.
- Дуже боляче. - Знаю.
Я лишуся з ними, а ти знайди Маркуса й Рамона.
Я тебе прошу. Я мушу знати, що вони в порядку.
- Так. Уже їду. - Дякую.
Леті, раптом щось – дзвони.
Так, дякую!
Крістіно, відповідай.
Чорт...
Не переживай, сину. Знайдеш її, коли вийдемо звідси!
Не знаю, чому вона не бере.
Хочу розказати про аварію!
Не витріщайся на себе.
Лікар сказав, що шраму не лишиться!
Найголовніше, що ти будеш здоровий.
Нарешті я вас знайшов!
- Як ви? - Ти чому тут?
Де Леті?
Вона з Маріґабі й Хуліто. Вони в порядку.
Маріґабі лежала,
- може, перелом, але все добре. - Сюди не можна.
- Що з сестрою? - Я рідня.
- Чудово, потрібен ваш підпис. - Люк, де Маріґабі?
Добре. Так.
- Вони в Альмендрос, усе добре. - Клята Альмедрос!
- Я підпишу й повернуся. - А Кріс?
- Ти бачив Кріс? - Ходімо.
Треба відвезти їх деінде.
Мені потрібно щось від болю.
Що ж робити?
Піди в...
Піди у сховище
і принеси мені якихось опіатів.
Фентаніл
або оксикодон, або...
морфій, або гідроморфон.
Швидко.
Хуліо. Хуліо!
Куди це він?
Доню...
Дихай, доню, просто дихай.
- Мамо. - Так?
Швидку рознесло, так?
Це все зараз геть не важливо.
Тихо, люба. Медсестра сказала, що лікар скоро буде.
Він скоро буде тут.
- Скоро буде. - Він не прийде.
Він не прийде.
Пані, це терміново.
У вас є морфій, фентаніл, оксикодон, гідроморфон...
Даруй, ти хто?
Лікар прислав з травмпункту. Як би я таке знав?
У нас такого нема.
Що це за клініка така?
Це для моєї сестри Маріґабі.
Привіт.
- Ти знаєш Маріґабі? - Так.
Я її брат.
- Хуліто? - Берні?
- Так, що сталося? - Ходімо. Я тобі писав.
Вона в травмпункті.
Берні, друже, рада тебе бачити.
У цій клініці нічого нема.
- Я поговорю, щоб тебе оглянули. - Ні, ні.
Не гай часу.
Мама вже з усіма говорила, і ніхто не знає, де хірург.
Мене треба перевезти звідси.
Це Рауль.
Дай мені.
- Мамо. - Алло.
Раулю, я з Маріґабі в клініці Альмендрос.
Я на машині, можу завезти. Тут її ніхто не огляне.
Ні, сам її не чіпай.
Можеш знайти швидку?
Добре.
Відійдіть.
Гей...
Гей!
Хлопці, вантажте ноші...
- Гей! - ...для наступних.
Друже, маю для вас пацієнтку.
Ми не можемо, через аварію в метро...
Це для Тамайо!
- Для кого? - Для Тамайо! Допоможете?
- Плани змінилися... - Ходімо!
Алло.
Я вже їду...
Не знаю, чому я сподівалася...
Сподівалася, що ти прийдеш.
Це на краще, Маркусе.
У нас кардинально різні пріоритети, і...
Я не хочу, щоб мої діти думали, що їхня мама...
відмовилася від власних мрій.
Не думай, що я до тебе байдужа, бо я...
я тебе люблю.
Я справді тебе люблю, Маркусе.
Ми планували їхати разом, але я вже не можу чекати.
Бережи себе. Головне – бережи себе.
Я тебе кохаю.
Просимо лишити...
Що за чорт, Крістіно.
Що вже?
Що ти робиш?
Ти здурів?
Мені дзвонила Кріс.
Вона вже їде.
Мені жаль, що я не такий, як ти сподівався.
Швидка – це не моє, тату.
Моє – це музика.
Музика і Крісіс.
Я хочу бути з ними.
Попрощайся від мене з братом і сестрою...
Рамоне, я мушу йти.
Подбай про них.
Люблю тебе, сину.
Дякую, тату.
Бережи себе.
Підпишіться як родич.
Маркусе!
Ти куди?
Люк, не зараз.
Подбай про мою сім'ю.
- Куди він? - Таксі!
Так.
Я все поясню. Усе вам поясню.
- Що? - Вони...
Я мушу йти.
Іти? Та ну, Рамоне, ти ж лише поступив. Буквально!
Що в тебе з головою? Це якась генетика!
Мусиш перевіритися. Може, це хромосома, але...
Усе не нормально.
- Не нормально. - Дякую.
Дякую, що прийшов.
Тебе попросила Леті, але...
Так, але я відчував, що мушу бути тут.
Послухай.
Дякую, що ти так добре до неї ставишся.
Добре, що ти завжди поряд.
Я не був поряд.
Слухай, коли...
коли вона дізналася про ДТП,
вона саме мене кидала.
Вітаю в клубі.
Ти повірив?
- Так? - Справді?
Повірив.
Я жартую, старий!
Хотів тебе підбадьорити!
Священник та ще й довбаний клоун.
Знаєш, що мене непокоїть?
Хуліто.
За Хуліто не переживай, він у нормі, як і Маріґабі.
Я всіх втратив, але...
Але Хуліто...
Він любить швидку й вулиці так само, як і я.
Не хочу покидати його самого.
Він лише дитина.
Ти в порядку?
Щось важко дихається.
Усе нормально? Рамон!
Рамоне, зачекай!
Лікарко!
- Ідіть зі мною. - У мене інший пацієнт.
Ні, це терміново!
Тамайо, Рамон. Йому дуже важко дихати.
Я щойно з ним говорив.
Можете піти?
Прошу, це важливо. У нього ускладнене дихання.
Ми говорили про його сина і...
про життя, аж раптом
він схопився за груди, і мене це шокувало.
- Чорт! Рамон! Лікарко! - Потрібна підмога!
- Поможіть підняти йому голову! - Голову?
Рамоне. Може, інфаркт? У нього був інфаркт два місяці тому!
Треба везти в операційну.
Погляньмо.
А надто побита?
Ні, ти прекрасна, як завжди.
Нас чекають у моїй лікарні.
Коли приїдемо туди, усе перевіримо, щоб виключити серйозні ушкодження.
Якщо все нормально, то дезінфікуємо рану й накладемо шви.
- Так. Швидка на місці. - Болить по шкалі від 1 до 10?
Двадцять.
- Маєш знеболювальне? - Так.
Руку.
- Що це? - Морфій.
Усе, вводжу.
- Хуліто. - Є.
- Я тобі не довіряю. - Так.
Ти щось приховуєш.
Не знаю, що саме... Але щось приховуєш.
Як скажеш. Серйозно, ти мариш.
Якщо зі мною щось станеться,
ти подбаєш про мою сім'ю?
Що може статися? Усе під контролем.
Ти чуєш?
Я з тобою говорю і я серйозно, засранець!
Поклянися.
Поклянися Богом!
Що? Клянуся святою церквою.
Та з тобою нічого не станеться. Не знаю...
- Крісіс. - Привіт.
Привіт, кохана...
Крісіс.
Крісіс, скажи щось.
Ми потрапили в ДТП, тому я не приїхав.
Крісіс, не треба так. Скажи щось.
Маркусе, коли зможу, я з тобою зв'яжуся.
Я кажу правду!
Зможеш бачити дитину, коли захочеш. Обіцяю!
Я тобі вірю. Але й ти мені повір.
Кріс, я на автостанції. Просто скажи, і я приїду.
Пробач, що так поїхала, Маркусе...
Я дуже тебе люблю.
Усе буде добре, донечко.
Я майже не відчуваю болю. Мене нарешті вставило.
Обережно.
- Ми поїдемо з нею. - Ви спереду, я буду ззаду.
Ми не вліземо.
Ти про що? Якось ми вмістили в себе сімох.
Залазь.
Попередьте операційну, що ми їдемо.
Готуйте два пакети другої позитивної для переливання.
Берні, Берні!
Як почуваєшся?
Якщо чесно, я голодна.
Так смішно, скажіть?
Я б не сказав, що смішно...
Я вас усіх люблю. Дуже вас люблю.
Ви чудові.
- Хуліо. - Була операція на серці.
- Він приймає багато ліків. - Яких?
- Можу з'ясувати. - Алергії?
- Не знаю, я... - Лікарю, зупинка серця.
Зупинка серця?
- Прошу вас вийти. - Починаю масаж серця.
- Вийдіть, вам не можна бути тут. - Три...
- Ходімо зі мною. - ...п'ять тисяч.
- Ходімо... - Епінефрин.
- Так. - Дефібрилятор.
Так... Алергії...
Алергії і ліки.
Алергії... Ліки...
- Люк. - Леті, сонце.
У Рамона операція.
Матір Божа.
Що сталося?
Щось із серцем. Гадаю, як і того разу.
Не знаю.
Як він?
Кажи правду, Люк.
Рамон у критичному стані.
Пане.
Знепритомнів.
Пульсу нема. Синій код.
Натискаю. Раз, два, три...
Продовжую. Раз, два, три, чотири, п'ять, шість, сім...
Ви знаєте, що далі.
Надіюся, тепер, коли ви побачите швидку й подумаєте,
що всередині нема пацієнта,
ви замислитеся про історії, які розгораються в салоні,
про людей на ношах,
про людей за кермом, які, можливо, теж покалічені долею,
зранені своїми невиконаними обіцянками, про людей, які борються,
і в чиїх серцях... теж панує нерішучість.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська