ВУЛКАН ЛАСКАР ЧИЛІ
Ви перебуваєте біля одного з найактивніших вулканів Чилі.
Питання на 100 000 фунтів.
Усі наступні терміни — справжні
і взяті з Індексу вулканічної експлозивності.
Який з них описує найсильніше виверження?
Колосальне,
апокаліптичне,
катастрофічне?
Моя перша думка…
- Яка твоя перша думка? - «Б» — апокаліптичне.
Чи колосальне?
Колосальне.
Так кажуть про землетруси. Колосальна шкода. Дуже велика.
Так, але думаю…
Колосальне виверження — базове.
Отже…
Апокаліптичне.
Це ж кінець світу.
Коли треба починати життя спочатку. Апокаліптичне.
Це вже все. Цивілізації кінець.
Ти сама щойно завершила нашу суперечку.
- Ми не сперечаємось. - Ні.
- Знаю. - Просто обговорюємо.
Що таке апокаліпсис?
Кінець світу.
Якщо настав кінець світу, то де тут місце для вулканів?
«Катастрофічне».
А це може бути пов'язано з космосом?
- Розумієш? - Ні.
Нащо посилатися на космос,
якщо мова про найсильніше виверження вулкана?
Який зв'язок між ними?
Бо в космосі теж є вулкани.
На Марсі є… Це ж у космосі.
«Катастрофічне». Трясця.
- Розумієш, про що я? - Гарна думка.
Ти постійно так робиш.
- Серйозно. - Вибач, любий.
Бо це вагомий аргумент.
Науковці можуть посилатися на якусь
- хрінь, що вивергається на Нептуні. - Так, я про це й кажу.
От же ж.
Ти мене заплутала.
- Катастрофічне. Думаю, це… - Катастрофа.
Катастрофічне.
Ні, я все-таки думаю, що «Б».
Я б вибрав «Б».
Це тому що ти знаєш це слово?
Ні, я просто думаю,
що посилання на апокаліпсис…
Це все. Кінець.
Так, але кінець нашого світу, необов'язково всесвіту.
Каталізатор… змін.
Любий.
«Б».
Не знаю. Тобі подобається «Б»?
Хай буде «Б». Апокаліптичне.
- «Б»? - Обираємо «Б».
- «Б»? - Так.
Апокаліптичне.
Для питання на 100 000 фунтів
ви обрали відповідь «Б».
Ваша відповідь…
- Правильна. - Так!
О боже.
Мені треба прилягти.
Чорт. Ми це зробили.
Ти такий молодець. Пишаюся тобою.
007: ШЛЯХ ДО МІЛЬЙОНА
БРАТИ БОУНИ КАМАРА І ДЖОШ
БЕТ І ДЖЕН ДЖЕЙМС І СЕМ
ҐРЕЙС І ДАНІЕЛЛА ТАНАКА І ДЖЕЙМС
КОЛІН І ДЕННІ
Скільки ще хвилин?
Мало. Не знаю, близько десяти.
ҐРЕЙС І ДАНІЕЛЛА
Чекай. Просто… Господи.
Так. Це тут.
- Ключ підійшов. - Уперед.
ВЕНЕЦІЯ ІТАЛІЯ
Під вами — площа Святого Марка…
РІВЕНЬ 2 ЗАПИТАННЯ НА 50 000 ФУНТІВ
…тріумф архітектури Відродження,
одне з найвідвідуваніших місць світу.
Нині вона переповнена туристами у в'єтнамках, що їдять морозиво.
Заради 50 000 фунтів скажіть,
скільки, згідно підрахунків, туристів відвідує Венецію щороку?
Один мільйон,
десять мільйонів,
двадцять п'ять мільйонів.
- Ясно, ну, один мільйон відкидаємо. - Гаразд.
Доведеться вгадувати…
- Десять або 25. - Ніде яблуку впасти.
І він сказав, що це одне з найвідвідуваніших місць світу.
Що каже твоя інтуїція?
- Двадцять п'ять — якось забагато. - Занадто.
Не знаю, може, це правда, але я б обрала десять.
Я теж. «Б».
Так, «Б».
- Ця мить сповнена стресу. - Так.
Шкода.
Ми непогано впорались. Поплач.
Вони мені подобались.
І все ж…
- Є! - Виходь.
Вони перевершили цих двох.
ТАНАКА І ДЖЕЙМС
Не знаю. Хай буде «А».
- «А»? - Так.
Вони не знали, що таке сталактит…
О, ні, червоне.
…і не пройшли перший рівень.
СТАМБУЛ ТУРЕЧЧИНА
А от Колін і Денні, двоє найкращих друзів з Ессекса, досі у грі.
РІВЕНЬ 2 ЗАПИТАННЯ НА 50 000 ФУНТІВ
Потягнеш на себе? Ось так.
Сказано «знайдіть авто».
Стань за мною, руку мені на плече.
Я не знав, що Денні боїться собак.
Якщо я повернуся й побіжу, ти теж.
- Я лізу на машину. - Що-що?
- Лізу на машину. - Бачиш валізу?
Зверху.
- Дістав? - Так. Ходімо.
Перед вами — чотири турецькі карти таро.
Кажуть, що це містичне заняття походить звідси,
з Близького Сходу.
Ідея в тому, що обрані вами карти можуть розказати про ваше майбутнє,
але часто в несподіваний спосіб.
Заради 50 000 фунтів скажіть,
яке значення можна надати всім чотирьом картам перед вами?
Початки,
рішення,
закінчення.
Тут мертве тіло на землі з десятьма мечами…
- Ага. - Він уже не встане.
Це не початок.
Не знаю, чи через його рішення вони в нього в спині,
- але йому кінець. - Точно.
Вони самі вирішили вистрибнути із замку?
Можливо, але це все одно кінець.
Ну, ми не знаємо, на що вони впадуть.
А тут я не бачу його чи її обличчя, але чорний плащ…
- Це Ангел смерті? - Так.
Надіюся, це не наш кінець, але…
- Може, просто оберемо «В»? - Згоден.
- Так? - Так.
- Добре. - Згода.
Це ж зелений?
Непогано.
ВИГРАШ: 50 000
Так, а де ж там наші брати Боуни?
РІВЕНЬ 4
МАЄТОК GOLDENEYE ЯМАЙКА
Джеймсе, може, хочете щось випити чи поїсти?
А можна ще один коктейль?
- Звісно. - Клас. Дякую.
Будь ласка.
Особлива доставка!
- Дуже дякую, Ґленрою. - Прошу.
Який чудовий, друже. Дякую.
А ось і їжа. Ласкаво просимо.
Бомбезно.
Це подають з кокосовим рисом й овочевим соте.
- Чудово. - Клас.
- Так. - Так апетитно.
Усе готово. Смачного.
- Дякую. - Дякую.
Це телефон?
От і наїлися, еге ж?
- Ходімо. - Уперед.
А я ж так зголоднів.
Алло?
Джої і Джеймсе, на жаль, ваш перепочинок завершено.
- Навідпочивалися. - До роботи.
До роботи.
Наступне запитання — вартість 200 000 фунтів.
Наступне питання — 200 штук.
- Ви знайдете його в Порт-Антоніо. - Дідько.
Вирушайте негайно.
Нам треба в Порт-Антоніо, і маємо вирушати негайно.
Я кинув школу в 16, Джеймсу тоді було 10.
Років із 20-ти недовго працював робітником.
Тоді здав тест для таксистів на знання вулиць Лондона.
І почав водити чорне таксі в Лондоні.
Хочеться вірити, що він побачив мої помилки і…
І тоді пішов іншим шляхом.
Ну тобто, він склав випускні іспити, має диплом,
а зараз — на магістратурі.
Куди повертати: наліво чи направо? Тобі вирішувати.
Думаю, праворуч.
Я завжди рівнявся на Джо.
У нього чудова сім'я, прекрасні діти.
Він завжди був більш осілим, ніж я.
А я подорожував по світу.
Хотів бути вільним птахом.
- Ідемо туди. - Туди, так?
Тут трохи не так, як там, де ми були.
Сто відсотків.
Так, сюди.
- Прямо й ліворуч. - Так.
- Йо. - Ну тут і метушня.
Обережно.
У тебе повідомлення.
«Добро над злом».
«Добро над злом»?
ПОВІДОМЛЕННЯ: ДОБРО НАД ЗЛОМ
- Церква? - Не знаю.
Може, пройдемося через ринок?
- «Добро над злом». - Знаєте?
«Добро Н-А-Д злом».
«Добро над злом»?
«Добро над злом», вам сюди.
Ми шукаємо «добро над злом».
- Це якийсь прилавок чи що? - Так, може бути магазинчик.
Треба знайти це місце.
- Знаєте тут якесь погане місце? - Ні.
Що ж це означає? Думаю, це якийсь бар або клуб.
- Ось! Гей! Сюди! - Ми знайшли його.
Клас. Глянь.
«ДОБРО НАД ЗЛОМ»
«Тільки Бог мені суддя».
- Вітаю. - Вітаю.
- Як ся маєте? - Добре.
Добре. А ви як?
- Усе добре. - У вас є Heineken?
- Так. - Можна два, будь ласка?
Теплі? Холодні?
- Холодні, будь ласка. - Так, холодні.
- Виручили. Дякую. - Як вас звуть?
- Двейн. - Двейне. Я — Джеймс.
- Вітаю. - Приємно.
Радий знайомству. Джої.
- У вас є щось для нас? - Ми шукаємо…
- Клас. - Супер.
Щось дістає.
Чудово.
Дякую, Двейне.
- Важкеньке. - Клади сюди.
Але запакували ж.
Майже. Ось так.
Ноутбук.
- Готовий? - Завжди готовий.
ЗАПУСК ПРОГРАМИ УВЕДІТЬ ПАРОЛЬ
Треба пароль.
- Може, «добро над злом»? - Пробуй.
- Не підходить. - GoldenEye?
Ні. Тут можна тільки…
- Далі не можна. - Тільки шість…
- Тільки шість символів. Бо я… - Що там?
Дата народження матері. Це ми знаємо.
ДЕНЬ НАРОДЖЕННЯ МІСІС БОУН
- Знаєш? - Таке гріх не знати.
- Так! Є! - Так.
Увійшли, друже.
Це не питання.
Воно веде нас ще кудись.
КАРИБСЬКЕ МОРЕ
ЯМАЙКА
ПОРТ-АНТОНІО
КАТАМАРАН
- Треба дістатися до того катамарана. - Так, треба.
- Сфотографуй. - На телефон,
зробимо як у Бразилії.
- Так. - Спробуємо зіставити.
- Схоже на гавань. - Спитай Двейна.
- Двейне, допоможете? - Гляньте на це.
- Маємо знайти це місце. - Упізнаєте?
- Так, сер. - Знаєте, де це?
Це біля пристані.
- Пристані? - Так.
А де ця пристань?
- Он там. - Так.
- Туди хвилин десять пішки? - А це гавань?
Може, десь п'ять.
П'ять хвилин пішки. Близько.
- А там відкрито? - Ні.
- Бо вже запізно? - Так.
- А коли відчиняється? - Десь о 8:30.
- О 8:30. - Так.
- Тоді відпочиньмо. - Так. Поспимо трохи…
- Прийдемо зранку. Коли все буде видно. - Так.
- Двейне. - Дуже дякую за допомогу.
Так. Поспіть, хлопчики.
ІМ'Я: БЕТ І ДЖЕН
А де наші медсестри?
Усе добре? Одна нога зверху. Отак. Поволі.
Дуже повільно, Джен. Добре?
Ось так. Тримай рівновагу.
Отак.
Помалу.
Це важко!
Ти як?
Якщо схопиш валізу ногами, вона не буде крутитися.
- Готово. - Так? Усе добре? Повертаєшся?
Не хочеш закинути ноги вгору?
Тягни.
У мене зараз руки відпадуть.
Ясно, зачекай. Я спробую допомогти тобі.
Гаразд.
Добре.
Тримаюсь.
Хоч би не впустити.
- Вибач. - Хапай за руку.
- Вилізла? - Так.
Ти молодець. Усе добре?
- У безпеці? - Так.
Підніми валізу,
і ми знімемо з тебе цей тягар.
- О боже! - Так. Хвилинку.
Відпочинь трохи, віддихайся.
- Добре? Ти молодчина. - Це було тяжко.
- Гарна робота. - Молодець.
- То було важко. - Так.
Набагато важче, ніж я думала.
Так. Гарна робота.
Гаразд.
- Ненавиджу цю частину. - І я.
У Стамбулі колись жив один із найгорезвісніших зрадників Британії.
У 1947 році
Кім Філбі очолював операції британської розвідки в Туреччині,
але він також був подвійним агентом.
У наступні роки
він зраджував свою країну.
Заради 50 000 фунтів скажіть,
кому він передавав таємниці?
Радянському Союзу,
Німеччині,
Китаю.
- Я навіть не чула про нього. - Я теж.
А після Другої світової
СРСР і Британія були союзниками чи ні?
Росія і Британія були ж союзниками
- у Другій світовій? - Так.
- То… Німці були ворогами. - Так.
Холодна війна тоді ще не почалася.
- Вона була після Другої світової. - Так.
Але, мабуть, не…
Я не думаю, що все вирішилося
- до того часу. - Так.
Не думаю, що це СРСР.
Так.
Німеччина — це якось надто очевидно.
Думаєш?
Китай. Яка китайцям була б від цього вигода в 1947 році?
- Так тупо, що ми не знаємо відповіді. - Так.
А можна послухати питання знов?
- Так, послухаймо ще раз. - Добре.
У 1947 році
Кім Філбі очолював операції британської розвідки в Туреччині,
але він також був подвійним агентом.
У наступні роки він…
- «У наступні роки». - …зраджував свою країну.
У 1947 році. У наступні роки.
Це не німці, усе вже закінчилося б.
Це було в наступні роки.
Так, Німеччина — це надто очевидно.
Мене це наштовхує на думку,
що подвійні агенти асоціюються з Росією.
І я не думаю, що тоді
- з Китаєм були якісь справи. - Я не… Ні.
- Щоб він передавав щось Китаю. - Так.
Я схиляюся до Радянського Союзу, якщо чесно.
- Ні, я теж. Через Холодну війну. - Так.
- Обираємо? - Ну, більше нічого…
нічого не придумаємо.
Отже, кажемо, «А» — Радянський Союз.
- Так. «А»? - Так.
Поки ми ще досить упевнені, тому…
- Ну, майже впевнені. - Ага.
Разом?
- Один… - Один.
Два, три.
Будь ласка. Так!
ВИГРАШ: 50 000 ФУНТІВ
РІВЕНЬ 3
МАНАУС БРАЗИЛІЯ
Глянь, які шматки.
- Величезні. - Так.
Це вона.
Непогано.
Глянь ще раз на мапу і скажи, які орієнтири.
Та тут майже нічого немає, крім цієї дороги.
Тоді буде поворот праворуч до Бальбіни.
А далі їхати вздовж річки, щоб вона була праворуч.
Зрозуміла.
Тому, гадаю, їхати ще далеко.
Але попереду джунглі.
Ми з Бет познайомилися в 2018,
коли я проходила в неї співбесіду.
У нас було багато спільного
і дуже схожі характери,
тому ми одразу поладнали.
Але ми ще не проводили разом весь тиждень.
Навіть вихідні не проводили.
Думаю, ми багато дізнаємось одна про одну за цей час.
Яке найстрашніше місце, де ти була?
У деяких відлюдних місцях, де я була, розумієш
наскільки ти ізольована.
У глибинці Австралії люди йшли до нас по 25 кілометрів
з напіввідірваними кінцівками,
і ти така думаєш: «Як ви ще живі?»
А ти?
- Думаю, Афганістан. - Справді?
Ми якось літали між Кемп-Бастіоном і Кандагаром,
- перевозили пацієнтів. - Ага.
А тоді: «Бах!»
Ззаду пішов дим, наш гелікоптер почав хитатися.
Я думала, що ми впадемо,
нам сказали, що доведеться зробити екстрену посадку в пустелі.
- Боже! - «Приготуйте зброю,
- там може бути Талібан». - Ого!
Але скажу тобі, я взагалі не панікувала.
Було дуже дивно. Я була цілком спокійна
і пам'ятаю, як думала, не йнявши віри: «Повірити не можу, що помру».
- Невже? - «Не вірю, що це кінець.
Я не мала змоги попрощатися із сім'єю».
Я просто заціпеніла.
Але, як виявилось, я тоді цього ще не знала,
вертольоти мають не один двигун.
І ми вернулися в Кемп-Бастіон.
Щойно приземлилися, я почала часто дихати.
- То був шок. - Мінінапад паніки.
Таке було зі мною вперше і востаннє.
До мене підійшов друг, зняв з мене бронежилет,
дав води,
а потім нас просто посадили на інший вертоліт, і ми полетіли.
- Але… - То ти ледь не розбилася,
думала, що треба буде стріляти з гвинтівки,
а тебе пересадили, і ти знову полетіла?
Так, але ж це добре,
бо це ніби знову опинитися на коні.
РІВЕНЬ 3
ДЖЕЙМС І СЕМ
Перша зупинка — Шотландія, друга зупинка — Італія,
третя зупинка — як на Марсі.
Я вперше в подібному місці, тату.
На певній висоті
- не лишається нічого. - Нічого живого.
ПУСТЕЛЯ АТАКАМА ЧИЛІ
Просто суха, гола земля, і тут…
Тут справді як на іншій планеті.
Ми досі їдемо в правильному напрямку?
Ага. Три кілометри — і ми на місці.
- Тут навіть жодного кактуса. - Так.
Геть нічогісінько.
Я радий, що ми разом творимо спогади про цю пригоду.
Знаєте, останні 14–15 років
я працював на морі
і я сумую за ними, коли не вдома.
Кожен батько хотів би бути ще ліпшим для своїх дітей.
Я думаю про те, про що шкодую: «Міг би це зробити краще.
А з цим міг інакше впоратися».
Тому сподіваюся, що син рівняється на мене
і зможе зосередитися на позитиві.
І, маю надію, він пробачить мені за всі ті рази,
коли я був не найкращим батьком.
Ну що. Приїхали. Зупиняйся. Ми вже на місці.
Нічого не бачу.
- А тепер що? - Не знаю.
Що це таке?
Воно рухається.
- Бачиш? - Так, воно рухається до нас.
Може, підвезуть до наступного етапу.
- Думаєш? - Не знаю.
Може, це поїзд.
Бо там, здається, є колія.
- Він нас бачить? - Думаю, так.
Повідомлення прийшло.
- «Сідайте на потяг». - На потяг.
Ну добре. Це все?
- Більше нічого? Трясця. - Ні, нічого.
Він не зупиняється.
Та мав би.
Застрибуй ззаду, хапайся за поручні.
- Є. - Супер.
Нумо! Так!
- Думав, нам не вдасться. - Так. Було нелегко.
Ледве встигли.
- Це, напевно, для нас. - Думаю, так.
Що це… Рації.
- Вони нас розділять. - Ясно.
Покидьки.
Семе, страховка.
- Не може бути! - Так!
Нове повідомлення.
ПОВІДОМЛЕННЯ: ПЕРЕДНІЙ ВАГОН
- Пише просто: «Передній вагон». - Так.
Комусь доведеться піти по даху.
Нам треба просто дізнатися, що в першому вагоні?
- Я піду. - Ти підеш?
Я хвилююся.
Ми зможемо. Але це небезпечно.
Я завжди казав, що не хочу, щоб нас розлучали.
Знаю. Це напружує.
- Ти зможеш, тату. - Так. Іди сюди.
Серце вискакує.
- Удачі. - Дякую, синку.
Доходжу до кінця першого вагона.
Тепер я думаю, що краще б це робив ти.
Семе, я дійшов до другого вагона.
Дідько.
Усі очі в піску. Нічого не бачу.
Щось мені важко. Нічого не вийде.
Тату, я радий, що ти це робиш.
Ну ж бо, тату, ти зможеш.
Ти можеш усе.
Так, я бачу передній вагон.
Я вірив у тебе, тату. Молодець.
Я на місці.
Я дійшов. Я тут.
Бачиш щось? Ні?
МАРІЯ-ЕЛЕНА
Тут ключі до «фольксваґена».
І, може, ключ від дому.
На звороті листівки написано «9:00».
А спереду на ній написано «Марія-Елена».
Думаю, треба добратися до Марії-Елени до 9-тої ранку.
ПОРТ-АНТОНІО ЯМАЙКА
Покажи ті фотки, що ти зробив.
- Що думаєш? - Це між двома мисами?
- Їх тут кілька, треба… - Так.
Ось там. На вигляд ніби такий.
Думаю, він виходить у відкрите море. Туди.
Доброго ранку, хлопці.
Великий день.
А хтось може нас туди підкинути?
Ні. Усі ці човни напрокат.
А якби ми заплатили?
Щоб ви нас підкинули туди й назад?
Я вас туди не повезу.
Ні, я не маю на це часу. Я по вуха в роботі.
Можу дати вам той човен, але мусите плисти самі.
- Пливи прямо. - Це той катамаран.
Думаю, так. Думаю, це він.
Трохи лівіше, Джиммі.
Що тут коїться?
Та він на дно іде.
Думав, попливемо на ньому.
На ньому не попливеш.
Ближче, ще.
- Ось так. - Отак.
Уперед.
Пахне тут не дуже, це точно.
Скільки він тут? Кілька років?
Цікаво, чи до цього замка є ключ.
- О, тут відчинено. - Поглянь.
Гей!
- Це вже щось. - Молодець.
- Спорядження. - Ласти.
Тут ніж.
Господи.
- А ще купа ключів. - Ключів?
Наступне запитання — вартість 200 000 фунтів.
Схоже, на вас чекає невеликий заплив.
Ви знали, що пересічна, нетренована людина
може затримувати дихання до 90 секунд?
Що ж, хай щастить.
- Думаю, це воно. - Це воно.
Це ящик з органічного скла?
А сітку розрізати ножем?
- Так, візьми ніж. - Ага.
І переріж сітку.
Ніхріна не можу.
Тільки допливу, закінчується повітря.
Тримай.
- Ти як? - Я зараз на межі.
Бачиш? Це тяжко. Наче… Наче дихання в йозі.
- Чому так швидко закінчується повітря? - Важко.
- Розрізав. - Трохи звільнив.
- З цього боку замок. - Так, бачив.
- Спереду. - Теж так здалося.
Не можна зупинятися, поки не вийде.
- Ми знайдемо спосіб. - Лише вперед. Отак.
Там 200 штук. Ти ж розумієш?
Думаю, це не він.
Це важко.
- Маю гарне передчуття. - Справді?
Він не зайшов одразу.
Я більше не зможу пірнати. Вуха не витримують.
Нічого страшного. Я пірнатиму далі.
Відімкнув? Молодець.
- Там два замки. - Серйозно?
Інший кодовий. Там три числа.
- 007? - 007?
Я б спробував це в першу чергу.
Спробувати?
Молодець!
Вийшло! Уперед.
Ура!
Їх дві.
Дві?
- Ногу зводить. - Господи.
- Що він з нами робить? - Ускладнює життя.
- Перш ніж я зможу думати… - Так.
- Мені треба прилягти. - Повернімося на катамаран,
а тоді спробуємо подумати.
- Молодець. - Знаєш що?
Я давно так не гарував.
Це було щось.
Ну і ну.
- Ром. - З якої радості?
На Ямайці є багато втіх.
Одна з них — цей напій.
Один із найкращих на острові.
Кожен має свої унікальні нотки смаку.
Заради 200 000 фунтів скажіть,
які його характерні нотки?
Гікорі й чорний перець,
шкіра й слива,
карамель і спеції.
- Уявлення не маю. - А що на пляшці написано?
«Ямайський ром».
Знаєш що? Я не знаю, ясно?
- Гікорі… - Я не знаю.
Гікорі — це дерево. Так?
А бочки ж роблять з дерева.
Їх точно роблять з…
Може бути гікорі, бочки з гікорі.
Але перець. Я ніколи не чув, щоб у ромі був перець.
Так. Думаєш…
Чорний перець пасує до їжі, але пити щось із перцем?
Шкіра і слива не…
Знову, я гадки не маю, але…
Звідки шкірі взятися в напої?
Шкіра на смак не дуже, правда ж?
Ти б з'їв довбаний черевик?
Сама ідея, що в напої є шкіра…
Але, може, воно якось перенеслося?
Може, на бочках є шкіряні паски?
Це ж нотка.
Нотка — це…
Я заговорюю зуби,
бо не любитель вина чи міцного алкоголю.
Але нотка — це лише натяк на щось.
- Скуштуймо? - Ніхто ж не буде проти?
Ні. Твоя правда. Молодець, Бетмене.
Він точно пряний.
Не люблю таку випивку.
Вибач, я не любитель віскі, але… Чи рому.
- Не люблю темні напої. - Ти більше по Stella Artois.
Лагер мені до смаку.
Але не міцне.
- Збіса пряний, хіба ні? - Так.
Але це…
Відчувається на язику — це перець?
Якщо понюхати, як слід, він…
Він пахне, як…
Не знаю, чи це карамель, але точно пахне, як…
Тут точно чути запах…
- Так, солодкий. - На 100%, це…
- Якщо нюхати з пляшки. - Якщо добре принюхатися.
- Пахне як коробка цукерок. - Правда ж?
Шкіру й сливу відкидаємо?
- Так, обираємо «В». - Відкидаємо шкіру й сливу.
Ти казав, тут може бути гікорі.
Він точно… Точно пахне солодким.
Думаю, це мусить бути щось…
- Так, точно пахне солодким. - Думаю, «В».
Так, погоджуюсь.
Навіть колір ближчий до карамелі, ніж до перцю.
- Так. - Він темний, коричневий.
Ми самі себе вмовляємо.
Що більше п'ємо, то більше себе вмовляємо.
Карамель солодка, вона з цукру.
На Ямайці є плантації цукрової тростини.
Тому я думаю, що «В».
Двісті тисяч фунтів. Немаленька сума.
Здатна змінити життя.
Можу хіба уявити, який ви відчуваєте стрес.
Тож я перепитаю:
це ваша остаточна відповідь?
Ви готові поставити на неї 200 000 фунтів?
То як…
готові?
Переклад субтитрів: Юрій Бик
Творчий керівник: Віталій Данмер