‫שלב חמישי שווייץ‬
‫יש לי בחילה.‬
‫אני מרגישה כמו דבורה קטנטנה.‬
‫כשאני רואה משהו עוצר נשימה,‬
‫אני יודע שמצפה לי סיוט.‬
‫זה מדהים.‬
‫- אלוהים... - יש לי צמרמורת.‬
‫היי, רגע.‬
‫לעזאזל.‬
‫- הידיים קרות, מה? - כן, כן.‬
‫התקדמו 15.7 ק"מ לכיוון מזרח לנ"צ זו‬
‫- מה? - מה?‬
‫- צריך להגיע לשם? - כן.‬
‫אלוהים.‬
‫נראה לי שזה שם למטה. צריך להתקדם מזרחה.‬
‫צפון, מזרח. מזרח.‬
‫צעדנו רק כמה צעדים ואני כבר עייפה.‬
‫אלוהים.‬
‫- עוד תהיה מפולת שלגים בגללך. - תסתום.‬
‫טוב. בואי.‬
‫זה קשה.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה.‬
‫נראה לי שפשוט צריך לבעוט, לדרוך ולהתקדם.‬
‫בדיוק. כן, כן, כן. כן.‬
‫בהונות פנימה, רגל פנימה.‬
‫קחי לך רגע.‬
‫לא נראה דבר כזה שוב.‬
‫דברים כאלה לא קורים לאנשים כמונו.‬
‫לא.‬
‫אם לא נתקדם מעבר לשלב הזה,‬
‫רק תחשוב על כל ההישגים שלנו,‬
‫- ואיתם נחזור הביתה. - כן.‬
‫נחזור הביתה איתם, עם החוויה הזו.‬
‫וגם נחזור עם חלק מהכסף,‬
‫אבל ברצינות, ממש הצלחנו פה.‬
‫אחרי שהתמודדתי עם כל המצבים האלה, פשוט הבנתי,‬
‫"יו, תאמין בעצמך, גבר.‬
‫"אתה חייב להאמין בעצמך."‬
‫007: הדרך למיליון‬
‫שלושה צמדים נותרו.‬
‫כל אחד מהם נמצא במרחק שלוש שאלות בלבד ממיליון ליש"ט.‬
‫אז מכאן?‬
‫- אנחנו עדיין הולכות בכיוון הנכון? - כן.‬
‫התקדמו 17.1 ק"מ לכיוון צפון לנ"צ הזו‬
‫כי אנחנו בכיוון הזה. צריך לחצות לשם.‬
‫הצפון הוא כנראה...‬
‫מה השעה?‬
‫לא נראה לי שהייתי אי פעם בשלג כזה עמוק.‬
‫דווקא קל יותר להתקדם על הברכיים.‬
‫פשוט נזחל כמו כלבים.‬
‫כשהתחת שלי מזדקר למעלה.‬
‫אלוהים. זה...‬
‫- אולי תעשי לי סולם גנבים? - טוב.‬
‫- מוכנה? אחת, שתיים, שלוש. - כן.‬
‫את בסדר?‬
‫זה פשוט מתיש.‬
‫זה חלק מהעניין, לא?‬
‫את בסדר?‬
‫זה לא יהיה קל לעולם.‬
‫זוג האחיות קרות הרוח שלי.‬
‫מכאן.‬
‫זה פשוט מגוחך.‬
‫אני רק תוהה,‬
‫יש לכן מה שדרוש כדי להגיע עד הסוף?‬
‫מבחינתי, אני מנסה שלא להתמקד בכסף ולא לחשוב עליו,‬
‫- כי זה סכום עצום עכשיו... - כן.‬
‫והוא ממש ישנה את חיינו, אז...‬
‫ככל שאנחנו מתקדמות,‬
‫אני רוצה להיכשל פחות ופחות.‬
‫יש שם בקתה.‬
‫בת' וג'ן.‬
‫כל הכבוד לכן שהגעתן רחוק כל כך.‬
‫מה דעתכן על קליעה למטרה?‬
‫מולכן נמצא רובה לייזר מדויק.‬
‫המזוודה שאתן צריכות נמצאת בתוך האסם.‬
‫כדי להשיג אותה, עליכן לפוצץ את הדלתות‬
‫בכך שתירו בחמשת מטעני הנפץ.‬
‫כל אחת מכן חייבת לפגוע במטען אחד לפחות.‬
‫יש לכן שלוש דקות מהרגע שתיגעו ברובה.‬
‫אם תיכשלו, המזוודה תתפוצץ,‬
‫והמסע שלכן יסתיים.‬
‫בסדר.‬
‫תזכרי. היגיון פשוט.‬
‫אני רק אנסה לשכב.‬
‫- מה דעתך? - לא יודעת.‬
‫- אולי בשכיבה. - תשכבי?‬
‫- זה יציב יותר. - כן?‬
‫- תעבירי לי אותו. - כן.‬
‫- אני אנסה לפוצץ שניים. - טוב.‬
‫ואיך את תירי? תכרעי ברך?‬
‫אני כנראה אשתמש בשולחן.‬
‫- בסדר? - כן.‬
‫על איזו כתף תשעיני את הקת?‬
‫כתף ימין.‬
‫- תגידי כשאת מוכנה. - אני מוכנה ככל האפשר.‬
‫- כן? בטוחה? - כן.‬
‫אז הוא מוכן לירי.‬
‫נפלא.‬
‫יפה. פוצצת שניים.‬
‫קדימה.‬
‫שלושה.‬
‫טוב, ארבעה. נשאר לנו רק השמאלי הקיצוני.‬
‫כמה זמן נשאר, לדעתך?‬
‫לא יודעת. עשינו את זה די מהר.‬
‫רוצה שאני אנסה שוב?‬
‫נשאר אחד.‬
‫כן, נסי את.‬
‫בסדר.‬
‫קשה מאוד לראות בגלל האור.‬
‫נכון. לא ראיתי אותו בכלל.‬
‫תמשיכי. תזכרי, בקצב מהיר.‬
‫אבל זה ממש קשה.‬
‫- אולי אני אנסה? אפשר? - כן. ממש קשה לראות אותו.‬
‫אולי תכרעי ברך?‬
‫ממש קשה לי לראות איפה הוא.‬
‫רוצה לנסות שוב?‬
‫מרשים.‬
‫לא ייאמן שעשינו את זה.‬
‫טוב, הנה המזוודה.‬
‫את חושבת שזו שאלה?‬
‫אלוהים, זה מסריח.‬
‫טוב.‬
‫- בשלוש? אחת... - כן. שתיים, שלוש.‬
‫- אז זו לא שאלה. - לא.‬
‫זה יהיה מכשיר איתור שישלח אותנו למקום כלשהו?‬
‫- מפתח. - מפתח.‬
‫מפתח למה?‬
‫הטלפון.‬
‫התקדמו 4.3 ק"מ לכיוון צפון-מזרח לנ"צ זו‬
‫טוב, אז לשם צריך ללכת.‬
‫לא נשארה לנו הרבה אנרגיה.‬
‫כנראה צריך ללכת לפה.‬
‫כן, זה מוביל אותנו לאסם.‬
‫את חושבת ששם נישן הלילה?‬
‫אל תגידי את זה.‬
‫צריך לחפש משהו שהמפתח יתאים לו.‬
‫יש מנעול שם, על הדלת?‬
‫לא, דווקא לא נראה לי.‬
‫אלוהים ישמור. איזו מכונית יפה.‬
‫אסטון מרטין. וואו.‬
‫בבקשה תגידי לי שהמפתח נועד למכונית.‬
‫יש שם מזוודה.‬
‫רוצה לקחת אותה?‬
‫- תפסת? - כן. אוי, היא כבדה.‬
‫זהו.‬
‫- ממש כבדה. מחזיקה? - כן.‬
‫נראה אם אני אוכל להשתמש במפתח.‬
‫- לא עובד. זה לא המפתח. - זה לא המפתח.‬
‫תראי. אולי מתחת לזה? לא.‬
‫- גם שם לא? - אה, רגע.‬
‫מעטפה חומה. הנה.‬
‫- אוי, לא. - זו את. זו אני.‬
‫- מה זה? - אלוהים.‬
‫- "גרינדלוולד". - גרינדלוולד.‬
‫לשם צריך להגיע?‬
‫לשם צריך להגיע, לדעתך?‬
‫איך נגיע לשם?‬
‫נוכל לנסות להתניע במפתח.‬
‫שלום לך.‬
‫נלחץ על כמה כפתורים.‬
‫מה לגבי זה? "עשן אחורי".‬
‫"נשק קדמי". נשק קדמי.‬
‫"שובל שמן".‬
‫"מגן מפני קליעים".‬
‫- זה אדיר. - זה פשוט גאוני.‬
‫אז מה יש במזוודה? אנחנו עדיין לא יודעות.‬
‫אני באמת לא יכולה לפתוח אותה.‬
‫יש עוד כפתור שאפשר ללחוץ עליו?‬
‫- גרינדלוולד. - הנה.‬
‫- וזה המיקום שלנו. - כן.‬
‫גרינדלוולד‬
‫- טוב. אז צריך להגיע לשם. - כן.‬
‫זה פשוט לא מהעולם הזה.‬
‫- אנחנו רק נדהמים עוד ועוד. - כן.‬
‫- זה שונה לגמרי. - אני בכלל לא רגיל לזה.‬
‫- לא הייתי בשום מקום כזה. - אני...‬
‫- אתה יודע, זה יהיה מפרך. - כן.‬
‫- מפרך, גבר. - במאה אחוז.‬
‫- אנחנו מנסים לזכות במיליון. - כן.‬
‫נעשה כל מה שצריך.‬
‫- גבר. - זה פשוט לא ייאמן.‬
‫- תראה את המקום הזה. - ממש...‬
‫- מה עכשיו? - מה עכשיו?‬
‫קפצנו ממסוק,‬
‫ואנחנו איפשהו בהרי האלפים השווייצריים.‬
‫- כבר היית באלפים? - לא.‬
‫אני בחיים לא...‬
‫לא הייתי אפילו בזירת ההחלקה במילטון קינס, קל וחומר...‬
‫- יש הודעה. - הטלפון צלצל.‬
‫- זו מפה. - טוב.‬
‫התקדמו 17.2 ק"מ לנ"צ זו‬
‫לשם צריך להגיע, אז...‬
‫רגע. אז תראה. אין לך משקפיים.‬
‫לא.‬
‫לא, לא נראה שזה לשם.‬
‫- נראה שזה שם למעלה, האמת. - כן. אלא מה?‬
‫- תראה. - הוא שולח אותנו למעלה.‬
‫- גבר, תשמע... - זה ממש עמוק.‬
‫- גבר, זה עמוק. - זה עמוק.‬
‫זה עמוק בטירוף.‬
‫טוב, ראית את רגלי התרנגולת שלי. כבר 43 שנים.‬
‫כבר הלכו לי השרירים.‬
‫- מה, אתה רץ למעלה, ילד? - קדימה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫גבר, זה אכזרי.‬
‫בוא נעלה לשם וזהו.‬
‫- בחיי. - בחיי.‬
‫- כן. - איזה חרא.‬
‫אוי, גבר.‬
‫גבר, לא התחלנו אפילו.‬
‫תקשיב...‬
‫באמת, לא התחלנו אפילו. נוזל לי המון שלג נמס לחריץ.‬
‫- היי, היי. - היי!‬
‫לפעמים צריך פשוט לתת לגוף להתמסר לזה.‬
‫כן. לכוח הכבידה, מה?‬
‫מה דעתך, נרד לשם ואז נחתוך ימינה?‬
‫כן.‬
‫זה פשוט גומר לך את כל הכוח.‬
‫- אתה חושב שזה אגם? - כן, לגמרי נראה ככה.‬
‫זה אגם קפוא.‬
‫מה הוא סידר פה? הוא מסדר אותנו.‬
‫הוא בהחלט מסדר אותנו. זו זירת החלקה.‬
‫הוא ארגן משחק כלשהו.‬
‫מה זה?‬
‫זה נראה כמו שולחן ו...‬
‫יש קופסה על השולחן, נראה לי.‬
‫- רואה? - זה סוג של משחק, לא?‬
‫צריך להגיע לקופסה הזו,‬
‫אבל זה לא יהיה קל עד כדי כך.‬
‫תראה, יש שם רובה. יש רובה.‬
‫- אלוהים. - נצטרך לנסות ולירות.‬
‫נראה כמו פינים להפלה. אלה בקבוקי שמפניה או משהו כזה?‬
‫ג'יימס וג'ואי בון, ברוכים הבאים לשווייץ.‬
‫תעלו בבקשה על האגם הקפוא ותתקרבו לרובה‬
‫בשביל ההזדמנות לזכות בחצי מיליון ליש"ט.‬
‫תצטרכו את תכולת המזוודה שלפניכם,‬
‫אבל המזוודה ממולכדת כולה.‬
‫כדי שהמזוודה לא תתפוצץ,‬
‫עליכם לירות בחמש המטרות.‬
‫יהיו לכם שלוש דקות מהרגע שתרימו את הרובה.‬
‫אם תיכשלו,‬
‫ואני בהחלט מצפה שתיכשלו,‬
‫המזוודה תתפוצץ והמסע שלכם יסתיים.‬
‫אוי, גבר.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫- אל תיגע עדיין. - לא.‬
‫- טוב, בוא ננסה קצת... - אני בכלל לא יודע איך...‬
‫אבל תראה, יש בקבוק שמפניה,‬
‫אבל המטרות האמיתיות נמצאות לפניו.‬
‫- אבל תראה כמה רחוקה המטרה הזו. - אני יודע.‬
‫- אתה יודע לירות? - לא.‬
‫הפעם האחרונה שלי הייתה...‬
‫במסיבת הרווקים של דיקסי, והייתי נוראי. הייתי שפוך לגמרי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אוי, גבר.‬
‫אז זו גרינדלוולד.‬
‫כן, כתוב רק "גרינדלוולד".‬
‫אין עוד מידע. אני לא רואה פה שום שם.‬
‫אני ממש מנסה להסתכל על הקצוות של כל הר.‬
‫- כן. - וחושבת, "אולי זה שם?"‬
‫המזוודה ממש כבדה.‬
‫סליחה. אתה דובר אנגלית?‬
‫- כן, קצת. - אתה יודע איפה נמצא המקום הזה?‬
‫המקום הזה? כן, אני יודע.‬
‫- רואה את הרכבל? - כן.‬
‫- כן. - הרכבל מוביל למקום מסוים.‬
‫- בסדר. - כן.‬
‫- ואז צריך לנסוע ברכבת. - טוב.‬
‫- ויש שם מקום פתוח לציבור. - כן.‬
‫אבל המקום הזה? אני לא בטוח שתוכלו ללכת לשם.‬
‫- לא תוכלו ללכת לשם. - למה לא?‬
‫כי הוא לא פתוח לציבור.‬
‫יש משהו בסביבתו?‬
‫- מקום קרוב אליו? - כן.‬
‫- מה שם המקום הקרוב ביותר? - יונגפראויוך.‬
‫- הגבוה? - שראינו.‬
‫- כן, כן. - כן.‬
‫- היא זזה? - כן, משהו זז פה.‬
‫אני לא שומעת כלום.‬
‫נשמע כמו קרקוש.‬
‫- נשמע מתכתי. - כן.‬
‫אני אוכל לפרוץ את המנעול בסיכת שיער.‬
‫אני בטוחה שתוכלי לפרוץ אותו בסיכת שיער.‬
‫כן, תעשי את זה.‬
‫אני רק בודקת אם אפשר להזיז שם משהו.‬
‫- מצליחה? - לא.‬
‫נראה לי שלמטה ואז לסובב.‬
‫כן, יש שם קפיץ קטן, אבל זה לא...‬
‫- אוי, בבקשה. בבקשה, תפתחי אותה. - לא.‬
‫באסה.‬
‫קרחון אייגר‬
‫למה את עדיין מחזיקה אותה?‬
‫אם אני נושאת את המזוודה, אני אפתח אותה.‬
‫אין בעיה. תוכלי לפתוח אותה.‬
‫אני מקווה שזו לא פצצה.‬
‫יונגפראויוך, מסילה שלוש.‬
‫הנה. זו שלנו.‬
‫אני פשוט מפחדת ממה שמצפה בקצה השני, כי אם אנחנו...‬
‫בטח נוכל להגיע לשם, כי אם יש תחנה...‬
‫מישהו בנה אותה שם. מישהו הקים אותה.‬
‫- או שזה בעצם... - תקשיבי.‬
‫הרכבת תעצור כרגע בתחנה שאינה במסלול.‬
‫הנוסעים מתבקשים להישאר במושביהם,‬
‫חוץ מאליזבת פוקסוול וג'ניפר דורוורד.‬
‫עליכן לרדת מהרכבת מהר ככל האפשר.‬
‫- מה? טוב. - צריך לזוז. טוב.‬
‫אלוהים, ג'ן.‬
‫- ויש פה ציוד לטיפוס. - כן.‬
‫תראי מה זה.‬
‫והנה, תראי.‬
‫תראי איך הם מתקדמים מסביבו פה.‬
‫זה ממש מפחיד.‬
‫יש לו גרזני קרח.‬
‫כאילו...‬
‫- השתמשת בדבר כזה? - בחיים לא.‬
‫גם אני לא. כאילו, משנה באיזה קצה משתמשים?‬
‫אין לי מושג.‬
‫לנסות ולהציץ מהדלת שם?‬
‫לכי על זה.‬
‫ג'ן, יש פה חבלים בחוץ.‬
‫אז כנראה נצטרך להירתם ברתמות.‬
‫הנוף יהיה יפה.‬
‫כאילו, הנוף יהיה מדהים, אבל את יודעת לטפס?‬
‫טוב, על קירות טיפוס.‬
‫טוב, שיהיה.‬
‫- בחיי. - את בסדר?‬
‫כן, אני כבר רועדת.‬
‫- בגלל הגובה? - כן.‬
‫כידוע לך, אני לא מתה על גבהים.‬
‫פשוט אל תסתכלי למטה.‬
‫אוי, תשמעי את הרוח.‬
‫אלוהים, זה מצמרר.‬
‫הרוח מחרפנת אותי לגמרי.‬
‫בואי נגמור עם זה וזהו.‬
‫מוכנה?‬
‫מוכנה ככל האפשר. אני לחוצה.‬
‫לא, את לא לחוצה.‬
‫סליחה, לא. אני ממש נלהבת.‬
‫- נלהבת. - ממש נלהבת.‬
‫תסתכלי למעלה, לא למטה.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫זה מלחיץ אותי בטירוף. לגמרי.‬
‫קדימה. אל תפחדי.‬
‫תפתחי את הדלת.‬
‫- זה אפשרי. זוכרת? הכול אפשרי. - אני יודעת.‬
‫פשוט לאט ובזהירות.‬
‫- טוב? - כן.‬
‫- טוב. מוכנה? - כן. קדימה.‬
‫בואי נעשה את זה.‬
‫אלוהים, זה גבוה.‬
‫- את בסדר? - כן, אחותי. אני פשוט... כן.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫- תראי כמה זה גבוה. - את בסדר?‬
‫צריך לעשות את זה וזהו. אחרת אני פשוט אפחד יותר.‬
‫לאיזה גובה נצטרך לטפס, לדעתך?‬
‫אין לי מושג.‬
‫איך נגיע עד לשם?‬
‫- זה קרוע. - אל תגידי לי שנצטרך לרדת.‬
‫אל תעשי את זה, ג'ן.‬
‫יש שם משהו.‬
‫אלוהים. נצטרך לרדת?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אולי פשוט נצטרך לרדת ולהביא משם משהו.‬
‫- נראה לך? - כן.‬
‫- אני לא רואה מה יש שם. - אבל איך נרד?‬
‫- משהו מבצבץ שם. - אני לא רוצה להתקרב לקצה.‬
‫איזו ידית קטנה או משהו?‬
‫אז זה מה שנצטרך לעשות? לרדת בחבל עד לשם? אלוהים.‬
‫אני אעשה את זה ואביט למעלה.‬
‫אנחנו יודעות מה החולשות שלנו כי דיברנו עליהן.‬
‫אני חושבת שנשלים זו את זו.‬
‫מן הסתם, עדיף שאני אעשה את זה,‬
‫אם רק אחת מאיתנו צריכה לעשות את זה, כי אני מפחדת פחות מגבהים.‬
‫- אם רק אחת מאיתנו צריכה... - כן.‬
‫זה בהחלט עדיף לי, אם את רוצה, אבל...‬
‫אז עדיף לך שאני אעשה את זה?‬
‫- אם זה מפריע לך פחות. - כן.‬
‫ג'ן לא מפחדת מכלום.‬
‫קשה לי לחשוב על משהו שיפחיד אותה באמת,‬
‫שהיא תגיד עליו, "אני לא אעשה את זה".‬
‫אם משהו מפחיד, אבל רוצים לעשות אותו,‬
‫- צריך לאזור אומץ... - כן.‬
‫ולהתמודד עם זה. אז, כן.‬
‫נתמוך זו בזו כדי לעבור את זה.‬
‫בכל הרגעים הקשים.‬
‫אז מה דעתך?‬
‫- כאילו, זה קשה. - זה לא קל. כן.‬
‫אני לא יודע אם להרכיב משקפיים.‬
‫רוצה שאני אנסה ראשון?‬
‫אני אעיף מבט עם המשקפיים. רגע.‬
‫אין ממש הבדל בגלל השלג. לא, אני אנסה ראשון.‬
‫- תראה, אנחנו לא צלפים. נכון? - לא, פשוט...‬
‫ננסה.‬
‫ועדיף שלא נדבר הרבה בזמן זה.‬
‫לא. קשה לפגוע בחמישה בקבוקים רק בשלוש דקות.‬
‫- שנתחיל? - כן. קדימה, גבר. קדימה.‬
‫- טוב. כן. - ברגע שתרים אותו, טוב?‬
‫דרך מה מסתכלים? אה, זו הכוונת.‬
‫- דרכה. תטען אותו. - כן.‬
‫תמצא את המטרה. קח את הזמן. תתמקד רק במטרה אחת.‬
‫- וחמש יריות לכל אחד? - חמש.‬
‫בסדר גמור.‬
‫מתחילים.‬
‫אני לא רואה כלום.‬
‫צריך לטעון אותו.‬
‫אני מנסה.‬
‫צריך לטעון אותו.‬
‫שמפניית בולינג'ר ספיישל קווה - תוצרת צרפת‬
‫ירייה חמישית בדרך.‬
‫זה ממש קשה, ג'יימס.‬
‫- בקושי רואים את זה. - תן לנסות.‬
‫מהר.‬
‫הידיים שלי גם רועדות, אתה יודע?‬
‫בבקשה. המשקפיים לא עזרו.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫הוא בטח לא יקל עלינו כשמדובר ב-500 אלף.‬
‫פגעתי באחד. פגעתי באחד!‬
‫טוב, תמשיך. תמשיך.‬
‫הזמן אוזל. תלחץ על ההדק וזהו, אם אתה לא רואה.‬
‫- זה ממש קשה. - כן, זה קשה, גבר.‬
‫כן.‬
‫גבר...‬
‫אני אנסה לקלוע בו עוד פעם.‬
‫פגענו בשניים. השניים הקיצוניים.‬
‫גבר.‬
‫פשוט תמשיך, תמשיך.‬
‫המשחק נגמר, גבר.‬
‫המשימה סוכלה.‬
‫זה היה מטורף.‬
‫גבר. זה מאכזב כל כך. אני פשוט הרוס.‬
‫אני באמת הרוס.‬
‫תשמע. תמיד אמרנו,‬
‫נתאמץ כמה שאפשר. ומה עוד יכולנו לעשות במצב הזה?‬
‫בולינג'ר‬
‫תפתח אתה, אבא'לה.‬
‫טוב, אל תוציא לי עין.‬
‫זה קטע מוזר, כי מן הסתם,‬
‫אני באמת הרוס.‬
‫אבל שנינו התעשרנו ב-150 אלף וזה יותר ממה שהיה לנו אי פעם.‬
‫זה סכום מכובד לכל אחד, ובטח לנו.‬
‫וראינו ביחד חלקים מהעולם‬
‫שאולי לא תהיה לנו הזדמנות לבקר בהם שוב.‬
‫- מסע מדהים. - היה תענוג.‬
‫ותודה על הקול שעזר לנו להגיע עד הלום.‬
‫כן.‬
‫- אבל הוא לא עושה חיים קלים, גבר. - כן.‬
‫זה מעצבן כי האמת,‬
‫- אפשר להשיג עוד הרבה. אבל... - כן.‬
‫לכל מי שפוגע בזה מגיע להמשיך הלאה.‬
‫נקישה קטנה.‬
‫בהצלחה להם, כי הם השיגו הישג מטורף. זה בלתי אפשרי.‬
‫- הדרך הביתה ארוכה. - לגמרי.‬
‫הר אייגר הצלע הצפונית‬
‫- כן. - כן, תמשיכי.‬
‫טוב.‬
‫- תמשיכי, תמשיכי. - עוד קצת?‬
‫עוד כמה מטרים.‬
‫אני לא שומעת אותך. תגבירי את הקול.‬
‫תמשיכי.‬
‫לא בא לי להסתכל למטה, ג'ן. תצעקי שוב.‬
‫טוב, די, די!‬
‫כן? הגעת לשם?‬
‫עוד מטר אחד.‬
‫כן, זהו. תעצרי.‬
‫כן, יש פה צרור קטן. אני פשוט...‬
‫לקחתי. זה שקיק קטן. טוב.‬
‫תמשכי.‬
‫זהו, זהו. תעצרי, תעצרי.‬
‫תעצרי, תעצרי.‬
‫תמשכי.‬
‫זהו. קדימה, אחותי. כמעט הגעת.‬
‫- תמשיכי למשוך, תמשיכי למשוך. - אני מנסה.‬
‫- הצלחת? - כן.‬
‫- את בסדר? - כן.‬
‫היית אדירה.‬
‫זה לא מפתח.‬
‫מה עכשיו? אוי, אלוהים.‬
‫עוד מפה.‬
‫מסילה שלא בשימוש. אז אולי אנחנו נמצאות כאן,‬
‫וצריך למצוא את הדרך.‬
‫- יש דלת. - כן.‬
‫אז צריך לחזור למנהרה.‬
‫כן, אין מפתח.‬
‫טוב. מותק, חכי. אני אבדוק את הטלפון.‬
‫חכי רגע. אה, כן.‬
‫מה כתוב שם?‬
‫שעתיים ו-45 דקות.‬
‫אוי, מותק.‬
‫אלוהים. טוב?‬
‫משם.‬
‫- מה? - משם?‬
‫בפעם הראשונה שפגשתי את ג'וש...‬
‫לעזאזל. איפה זה?‬
‫בחיים לא פגשתי מישהו כמוהו‬
‫ולא חשבתי שמישהו כמוהו קיים בכלל.‬
‫בכיוון הזה? כן?‬
‫הוא עם הרגליים על הקרקע ואמיתי מאוד.‬
‫ואני חושבת שלא הייתי רגילה לזה.‬
‫שמישהו יהיה כן ופתוח כל כך.‬
‫הוא ממש גלוי לב.‬
‫מותק.‬
‫כן, קדימה.‬
‫בזכותו ראיתי דברים באור חדש...‬
‫כן.‬
‫את יכולה אולי לסחוב אותי?‬
‫טוב.‬
‫אחרי שהתחתנו, הילדים שלנו די נולדו‬
‫ברצף, שלושה ברצף.‬
‫אז ממש לא היה לנו זמן לדאוג לעצמנו.‬
‫מותק! זהירות מאחוריך!‬
‫אני רוצה שהילדים שלי ייזכרו בזה ויחשבו‬
‫ששני ההורים שלהם ראו עולם,‬
‫היו הרפתקנים,‬
‫ולא היו מסוגרים. מדובר במיצוי החיים.‬
‫נראה לי שזה שם. את רואה?‬
‫אה, כן. מה זה? שולחן?‬
‫זה שולחן. יש משהו על השולחן.‬
‫זה בקבוק בירה? לא.‬
‫מה זה?‬
‫נראה כמו רובה צלפים.‬
‫- בוא נעשה את זה. - הגענו.‬
‫קמארה וג'וש, כל הכבוד שהגעתם רחוק כל כך.‬
‫אתם נמצאים כעת כחוט השערה מזכייה בחצי מיליון ליש"ט.‬
‫מולכם נמצאת מזוודה.‬
‫כדי לשחרר אותה, תצטרכו לירות במטען הנפץ‬
‫שנמצא בקצה כל אחת מחמש השרשראות.‬
‫כל אחד מכם חייב לפגוע במטרה אחת לפחות.‬
‫לא רואה חמש שרשראות.‬
‫גם אני לא רואה אותן.‬
‫- אחת, שתיים. - טוב, נראה לי...‬
‫מהרגע שתרימו את הרובה,‬
‫יהיו לכם שלוש דקות להשלמת המשימה.‬
‫אם תיכשלו, המזוודה תתפוצץ,‬
‫והמסע שלכם יסתיים.‬
‫השתמשת פעם ברובה כזה?‬
‫- לא. - בחיים לא יריתי בכלום.‬
‫גם אני לא.‬
‫ננסה שכל אחד יפגע באחד בתוך דקה.‬
‫כן. אם תראי שאת טובה יותר או שאני טוב יותר,‬
‫- האדם הזה יקבל את הרובה. - כן.‬
‫- וימשיך... כל עוד פגעתי באחד. - עד שנפגע באחד. כן.‬
‫או שאת פגעת באחד,‬
‫- הכול טוב, ואז נמשיך. - כן.‬
‫זה קצת...‬
‫נראה לי שעדיף בעמידה.‬
‫מה דעתך? או שתעדיף להיות על הברכיים?‬
‫זה יציב, לא? כשזה רק על הידיים,‬
‫הידיים מתחילות לזוז וכל זה.‬
‫אבל כאן, אתה נשען על זה, ואז אתה בסך הכול...‬
‫כן? אז בואי לכאן.‬
‫לידי. כן? או שאת רוצה שאני אהיה שם?‬
‫- אז כאן? - כן.‬
‫אני מרגישה שאני מפספסת משהו וזה מעצבן אותי עכשיו.‬
‫מה? את צריכה את המשקפיים שלך?‬
‫- צריכה להרכיב משקפיים? - כן, נכון.‬
‫- זה העניין. כן. - זה יעזור?‬
‫- זה יעזור? - כן.‬
‫- טוב. - טוב, בסדר.‬
‫- ובוא נתקדם מהצדדים למרכז. - כן.‬
‫- זה בסדר. - כן.‬
‫- אנחנו נצליח. - מוכנה?‬
‫תחממי את האצבעות.‬
‫יש?‬
‫כאילו, ממש...‬
‫על הכתף שלך.‬
‫תתפללי כמה שתוכלי, אחותי.‬
‫- בסדר. - סיימת?‬
‫כן. אני מוכנה.‬
‫- טוב. לכי על זה. - כן.‬
‫טוב.‬
‫קח.‬
‫- קדימה, קדימה. - איפה זה?‬
‫קדימה, קמארה. את מתעכבת יותר מדי.‬
‫לעזאזל.‬
‫יש. פגעת באחד. פגעת באחד.‬
‫כל הכבוד.‬
‫קדימה. תטעני, תטעני.‬
‫כן! גדולה את.‬
‫לכי על השני. לכי עליו. קדימה.‬
‫זהו קדימה. מהר. טוב, תורי עכשיו.‬
‫סליחה. קח.‬
‫- התמכרת לרובה. - מהר, קדימה.‬
‫רגע, איפה זה?‬
‫אתה תצליח, מותק.‬
‫קדימה, קדימה. יש!‬
‫קדימה. קדימה.‬
‫כמה זמן יש?‬
‫תטעני. קדימה.‬
‫קדימה, קדימה, קמארה.‬
‫מה הקטע?‬
‫תזמנו את זה טוב.‬
‫זה בסדר.‬
‫עשינו כמיטב יכולתנו. כל מה שיכולנו.‬
‫בחייך, זה בסדר.‬
‫זה בסדר. הצלחנו לא רע.‬
‫זה לא נקלט. אני פשוט לא יודע.‬
‫זה עושה לי רע. זה עושה לי רע.‬
‫- אבל אני שמחה שהגענו רחוק. - כן, עשינו את זה.‬
‫זה מה יש. עשינו את זה.‬
‫קדימה, נחזור הביתה. נראה את הילדים.‬
‫- כן, אני מתגעגע לילדים שלי. - כן. בוא, גבר.‬
‫- אז זו בטח המסילה שלא בשימוש. - בסדר.‬
‫טוב, אני אניח למפה כי פה היא נגמרת.‬
‫לאן נלך עכשיו?‬
‫זו בטח מנהרת השירות, לא?‬
‫כן.‬
‫מתה על המוזיקה.‬
‫צריך להתעלם ממנו.‬
‫הוא סתם מנסה לבלבל אותנו.‬
‫כן. זה מפחיד. הוא מנסה להפחיד אותנו.‬
‫לא יודעת. למה הוא עושה את זה?‬
‫- למה הוא משמיע את המוזיקה הזו? - לא ברור. זה ויוואלדי?‬
‫לא יודעת.‬
‫"אריה על מיתר סול" מאת באך.‬
‫אלוהים, קשה לי לנשום. לך לא?‬
‫- מעניין באיזה גובה אנחנו עכשיו. - לא יודעת.‬
‫אלוהים, תראי את הקרח. זה קרח אמיתי.‬
‫האם ידעתן שהקלטות של יצירות באך‬
‫נשלחו לחלל הבין-כוכבי?‬
‫- מה זה? - מה זה?‬
‫נראה כמו קרונית.‬
‫- ניכנס לשם? - כן, תציצי בפנים.‬
‫נראה לי שנצטרך להיכנס לכלוב.‬
‫בטח הגענו לפסגה.‬
‫אני לא יודעת אם זה מכאן?‬
‫תראי את הבגדים האלה.‬
‫ג'ן, יש שמפניה. בבקשה.‬
‫הוא צפה בנו.‬
‫מט.‬
‫- תראי. - תראי, יש לו תמונות...‬
‫- כן. - של המקומות שביקרנו.‬
‫נראה לי.‬
‫בת' וג'ן.‬
‫מצאתן סוף כל סוף את אתר הנופש הקטן שלי שעל צלע ההר, כאן בפסגת אירופה,‬
‫בגובה של יותר מ-4,000 מטר מעל פני הים.‬
‫מצטער מאוד שלא קיבלתי את פניכן בעצמי.‬
‫בבקשה, תרגישו כמו בבית.‬
‫שתו קצת שמפניה לחיי העובדה שהגעתן רחוק כל כך.‬
‫תשעה צמדים מלאי תקווה החלו במסע הזה,‬
‫והיה כיף כל כך לצפות בהם.‬
‫תראי את האנשים האלה.‬
‫מה אלה? אלה...‬
‫תראי.‬
‫- אז הם היו בשווייץ. - כן, גם הם היו כאן.‬
‫ועכשיו,‬
‫נותרתן רק אתן.‬
‫אלוהים.‬
‫רק שלוש שאלות מפרידות ביניכן לבין מיליון ליש"ט.‬
‫תארו לעצמכן.‬
‫האחרונות.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫זה מטורף. איך הגענו רחוק כל כך?‬
‫כאילו, באופן מוזר, נפלא לדעת שאנחנו לא הכי גרועות.‬
‫אבל זה מלחיץ, נכון?‬
‫- אלוהים. אבל יש שלוש שאלות. - כן.‬
‫וזה נהיה קשה יותר ויותר.‬
‫צריך לפתוח את המזוודה, לא?‬
‫עדיין יש לנו מזוודה.‬
‫עכשיו, תואילו נא לצאת החוצה.‬
‫בסדר.‬
‫נראה שמזג האוויר די הפכפך פה למעלה.‬
‫- מוכנה? - כן.‬
‫אוי ואבוי. נראה שקריר שם.‬
‫קדימה, קדימה.‬
‫מזג האוויר בגובה 4,000 מטר.‬
‫רוח במהירות 120 קמ"ש.‬
‫זה סוער מדי. וואו.‬
‫הטמפרטורה, מינוס 22 מעלות.‬
‫המזוודה בטח קפואה בתוך הקרח.‬
‫נראה כמה רגועות אתן עכשיו.‬
‫- מעולה. זהו. טוב, מוכנה? - כן.‬
‫טוב.‬
‫- טוב. - אז הנה המזוודה.‬
‫- מוכנה? - כן.‬
‫- המשקפיים שלי קפאו לגמרי. - אני יודעת, גם שלי.‬
‫- שנסיר אותם? - כן.‬
‫- אני לא רואה כלום. - טוב. בשלוש?‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫- אוי, לא. - אוי, לא.‬
‫- ומה זה? - לא יודעת.‬
‫- זה מפתח. - בואי נראה.‬
‫כן, זה מפתח.‬
‫טוב, צריך להביא את המזוודה. כי פשוט...‬
‫סוף כל סוף. חיכינו עד עכשיו.‬
‫- בבקשה. - טוב.‬
‫סוף סוף. טוב, מוכנה?‬
‫אלוהים.‬
‫השאלה הבאה היא על 500,000 ליש"ט,‬
‫וזהו, בקירוב, ערכם של עשרת מטילי הזהב שלפניכן.‬
‫קחי אותם. לא, סתם.‬
‫מה מחמשת הדברים הבאים‬
‫שווה גם הוא כ-500,000 ליש"ט?‬
‫אסטון מרטין די-בי 5 כסופה.‬
‫עשרים וארבעה בקבוקים של השמפניה "בולינג'ר אר-די" מ-1969.‬
‫ההימור המרבי בקזינו במונטה קרלו.‬
‫אי פרטי בן 16 דונם בקריביים.‬
‫עשרים וחמישה גרם של פלוטוניום רדיואקטיבי.‬
‫- טוב. - לא נראה לי שזה...‬
‫אז לא אסטון מרטין די-בי 5, לדעתנו.‬
‫- זו לא היא. - לא, כי היא שווה יותר.‬
‫וזה גם לא יכול להיות אי פרטי בקריביים,‬
‫- שבטח שווה יותר. - לא.‬
‫עשרים וארבעה בקבוקים של "בולינג'ר אר-די" מ-1969.‬
‫- פלוטוניום יקר בטירוף. - כן.‬
‫אז 25 גרם‬
‫- היא כמות מזערית. - כן.‬
‫טוב, אז נשלול את א'.‬
‫- לא נראה שזה ד'. - ד', טוב.‬
‫- זה לא יכול להיות אי פרטי. - בן 16 דונם. 16 דונם.‬
‫טוב. אז השמפניה אפשרית, ב' אפשרי.‬
‫כן.‬
‫לא יודעת לגבי ההימור. אני לא מבינה בהימורים,‬
‫אז הימור מרבי בקזינו...‬
‫כן, לא ברור לי למה להם למנוע מאנשים להמר בסכומים כאלה.‬
‫- בטח לא אסטון מרטין. - כן.‬
‫לא יודעת לגבי בולינג'ר, אבל זה לא נשמע לי...‬
‫כן. השמפניה לא כזו ישנה אפילו. נכון? היא רק מ-1969.‬
‫הימור מרבי. למה לקבוע מגבלה?‬
‫- זה קזינו. - כן.‬
‫אי פרטי בן 16 דונם.‬
‫אני חושבת שזה הפלוטוניום, כי נראה לי שהוא הכי יקר.‬
‫- המשקל קטן כל כך. - כן.‬
‫ובחיים לא נצפה שמשהו קטן כל כך יהיה יקר כל כך.‬
‫- אז אני נוטה לכיוון ה'. - כן.‬
‫- שנלך על ה'? - אלוהים. טוב, קדימה.‬
‫- שנעשה את זה? - כן.‬
‫- אני מרימה. - כן, קדימה.‬
‫- ברגע שאני נוגעת, החלטנו. - כן.‬
‫את מכירה אותנו.‬
‫- נעשה את זה ביחד? טוב. - כן.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫- מה? - הנה. הנה. תרימי את זה.‬
‫אני הרוסה.‬
‫- לא נורא. היינו מעולות. - כן.‬
‫הרוסה, הרוסה.‬
‫כן.‬
‫התשובה הנכונה היא ד'.‬
‫ד'?‬
‫המסע שלכן הסתיים.‬
‫זה אי קריבי.‬
‫אכזרי.‬
‫- טוב, בחיים לא היינו מנחשות. - כן.‬
‫לא בדיוק היה לכן מה שדרוש כדי לזכות במיליון.‬
‫אבל תוכלו להתגאות בידיעה שהגעתן רחוק יותר מכל השאר.‬
‫כן.‬
‫זה בסדר, חמודה.‬
‫- היית נהדרת. את יודעת? - כן. כן.‬
‫- בואי ניכנס. כי אנחנו קופאות. - כן.‬
‫- טוב, זה סוף הדרך. - אני יודע.‬
‫אבל היה פשוט מדהים. בחייך.‬
‫תראי כמה טיילנו.‬
‫- פשוט מדהים. - ולאן טיילנו.‬
‫- אז התחלנו בסקוטלנד. - סקוטלנד.‬
‫סקוטלנד הקטנה. ואז נסענו לאיטליה,‬
‫- ואז נסענו ל... - צ'ילה.‬
‫צ'ילה.‬
‫- ואז היינו בג'מייקה. - ג'מייקה.‬
‫- ועכשיו אנחנו פה, ב... - בשווייץ.‬
‫שווייץ.‬
‫- מה זה אומר? - "נפלא".‬
‫כן. זה באמת היה נפלא.‬
‫- כן. - כן.‬
‫כן, כן, זה. נראה מה יש בפנים.‬
‫טוב.‬
‫בוא, נלך לשם ונעיף מבט.‬
‫לעזאזל.‬
‫- סגור את זה, מהר. - בסדר, בסדר.‬
‫שקט, שקט. סגור...‬
‫בסדר, בסדר, בסדר.‬
‫- כל הכבוד, מותק. עשינו את זה. - עשינו את זה.‬
‫- עשינו את זה. - עשינו את זה.‬
‫- היינו אדירים. - עשינו את זה.‬
‫מה דעתך?‬
‫מה זה, לדעתך? סנדוויץ' גבינה וכוס תה או משהו?‬
‫טוב, תפתח אתה.‬
‫גבר. תראה את זה!‬
‫תראה את זה. מדהים.‬
‫פשוט תיק מלא במזומנים.‬
‫איך נעביר את זה במכס?‬
‫בחיים לא ראיתי כמות כזו של מזומנים.‬
‫גבר.‬
‫חשבון ההסקה של החודש הבא טופל.‬
‫אלוהים.‬
‫זה המון כסף.‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫טוב, אחד לך.‬
‫אני אשמח ללכת עכשיו.‬
‫- בואי נעלה על הרכבת. - כן.‬
‫קדימה, קדימה. כן. בואי. קדימה.‬
‫- טוב. - הרכבת הביתה.‬
‫עד כמה את מרוצה מעצמך, כי את ברכב הזה וכל השאר ברכבות?‬
‫- כן. - די מרוצה מעצמי.‬
‫אז אף אחד לא הגיע לשאלת מיליון הליש"ט.‬
‫הפעם.‬
‫חבל.‬
‫מעניין אם למישהו אי שם‬
‫יש מה שדרוש כדי להגיע עד הסוף?‬
‫תרגום כתוביות: מירן קראוס‬
‫בקרת כתוביות: נעמי מאזוז ‬