ÚROVEŇ 5 ŠVÝCARSKO
Je mi špatně.
Cítím se tak malá.
Když vidím něco úchvatného,
vím, že se něco posere.
To je úžasné.
- Pane... - Mám úplně husí kůži.
Vydrž.
Sakra.
- Mrznou ti ruce, co? - Jo.
ZPRÁVA: JDĚTE NA VÝCHOD 15,7 KM SOUŘADNICE: 46.5575 N, 8.0054 E
- Cože? - Cože?
- To musíme až tam? - Jo.
Panebože.
Myslím, že nějak tímto směrem. Jděte na východ.
Sever, východ. Východ.
Ušli jsme jen pár kroků a už jsem tak unavená.
Panebože.
- Ještě se to utrhne. - Zmlkni.
Tak jo. Jdeme.
Tohle je hrozné.
Já to nedokážu.
Myslím, že musíme kopnout, zapřít se a udělat krok.
Přesně tak. Jo. To je ono.
Kopnout a zapřít se.
Zastav na chvilku.
Tohle už neuvidíme.
Takové věci se lidem jako my nestávají.
To ne.
Jestli se nedostaneme na konec této úrovně,
podívej se, co už jsme dokázali,
- a to si odvezeme domů. - Jo.
Jo, to si odvezeme, odvezeme si tuto zkušenost
a taky část těch peněz.
Ale teď vážně, vedli jsme si fakt skvěle.
Když jsme se ocitli v těch všech situacích, uvědomil jsem si:
„Kámo, musíš si věřit.“
Musíš si do háje věřit.
007: CESTA K MILIÓNU
Zbývají tři dvojice.
Každé zbývají k miliónu liber jen tři otázky.
Takže tudy?
- Jdeme pořád správným směrem? - Jo.
ZPRÁVA: JDĚTE NA SEVER 17,1 KM SOUŘADNICE: 46.5388 N, 7.9626 E
Stojíme tímto směrem. Musíme to přelézt tamhle.
Sever je asi...
Kolik je hodin?
Asi jsem nikdy neviděla tolik sněhu.
Vlastně je to lepší pro naše kolena.
Polezeme jako psi.
S vystrčeným zadkem.
Bože. Tohle je...
- Pomohla bys mi? - Fajn.
- Připravená? Raz, dva, tři. - Jo.
Jsi v pohodě?
Je to vyčerpávající.
To je součástí plánu, ne?
Jsi v pohodě?
Nikdy to nebude snadné.
Moje dvě vyrovnané zdravotní sestry.
Tudy.
Tohle je tak směšné.
Tak si říkám,
máte na to dojít až do konce?
Já osobně se snažím zablokovat to o penězích, nemyslet na to.
- Protože teď už jde o hodně... - Jo.
Když už jde o částku, co může změnit život...
Myslím, že čím jsme dál,
tím víc nechci selhat.
Tamhle je chatka.
Beth a Jen.
Gratuluji, že jste se dostaly tak daleko.
Co říkáte na trénink střelby na terč?
Před vámi leží laserová puška.
Kufřík, který potřebujete, je ve stodole.
Dostanete se k němu, když ustřelíte dveře tím,
že odstřelíte pět výbušných náloží.
Každá z vás musí zasáhnout aspoň jednu.
Máte na to tři minuty od chvíle, kdy se dotknete pušky.
Když selžete, kufřík vybuchne
a vaše cesta bude u konce.
Tak jo.
Pamatuj, logika.
Zkusím si lehnout.
- Co myslíš? - Nevím.
- Asi vleže. - Vleže?
- Je to bezpečnější. - Jo?
- Podáš mi ji. - Jo.
- Zkusím dvě trefit. - Fajn.
Ty na to půjdeš jak? Vkleče?
Asi se opřu o stůl.
- Jo? - Jo.
Na které rameno chceš položit pažbu?
Na pravé.
- Řekni mi, až budeš připravená. - Lepší to nebude.
- Jo? Fakt? - Jo.
Připravena k palbě.
Super.
Hezky. Dvě máme.
Teď ty.
Máme tři.
Fajn, čtyři. Už nám zbývá jen jedna.
Jak myslíš, že jsme na tom s časem?
Nevím. Myslím, že jsme byly celkem rychlé.
Mám to zkusit ještě já?
Zbývá nám jen jedna.
Jo, zkus to.
Tak jo.
Pořádně na to kvůli tomu světlu nevidím.
Já vím. Já na to neviděla vůbec.
Jen tak dál. Rychle.
Ale je to těžké.
- Můžu to zkusit? Můžu? - Jo. Nejde to pořádně vidět.
Co kdyby sis klekla?
Fakt moc nevidím, kam mám střílet.
Chceš to ještě zkusit?
To bylo působivé.
Nevěřím, že jsme to dokázaly.
Tak jo, tady je ten kufřík.
Myslíš, že tam je otázka?
Bože, to smrdí.
Tak jo.
- Na tři? Raz... - Jo. Dva, tři.
- Tak to není otázka. - Není.
Bude to nějaké sledovací zařízení a máme někam jít?
- Klíč. - Klíč.
Klíč k čemu?
Mobil.
ZPRÁVA: JDĚTE NA SEVEROVÝCHOD 4,3 KM SOUŘADNICE: 46.5531 N, 7.9018 E
Tak jo. Takže jdeme tamhle.
Už nemáme moc energie.
Sem jsme asi měly dojít.
Jo, vede nás to k té stodole.
Takže spíme tady?
To neříkej.
Musíme najít něco, kam bude pasovat ten klíč.
Je tamhle na těch dveřích zámek?
Asi ne, nemyslím si.
Panebože. To je nádherné auto.
Aston Martin.
Prosím ať je ten klíč k tomu autu.
Je tam kufřík.
Natáhneš se pro něj?
- Máš ho? - Jo, je těžký.
Takhle.
- Je fakt těžký. Máš ho? - Jo.
Zkusím, jestli tam pasuje ten klíč.
- Nepasuje. Nesedí tam. - Ne, není to on.
Hele. Co tady? Ne.
- Tam ne? - Vydrž.
Hnědá obálka. Tak se podíváme.
- Ale ne. - To jsi ty a já.
- Co to je? - Bože.
-„Grindelwald.“ -„Grindelwald.“
Tam máme jet?
Myslíš, že tam máme jet?
Ale jak se tam dostaneme?
Zkusíme ten klíč v zapalování.
Zdravím.
Zmáčkneme pár tlačítek.
Co tohle? „Zadní kouř.“
„Přední zbraně.“ Přední zbraň.
„Olejová skvrna.“
„Neprůstřelný štít.“
- To je úžasné. - To je naprosto geniální.
Co je v tom kufříku? Pořád nevíme, co v něm je.
Já ho nemůžu otevřít.
Ještě něco jsme nezmáčkly?
-„Grindelwald.“ - Tady.
- To ukazuje, kde jsme. - Tady.
- Tak jo. Tak musíme jet tam. - Jo.
To je neuvěřitelné.
- Nepřestává mě to udivovat. - Ne.
- Tohle je něco úplně jiného. - Jsem úplně mimo komfortní zónu.
- Nikdy jsem na takovém místě nebyl. - Já...
- Vím, že tohle bude dřina. - Jo.
- Velká dřina, kámo. - Určitě.
- Snažíme se vyhrát milión liber. - Jo.
Musíme udělat, co musíme.
- Kámo. - Je to neuvěřitelné.
- Podívej se. - Je to...
- A teď co? - A teď co?
Vyskočili jsme z vrtulníku
a jsme někde ve Švýcarských Alpách.
- Byl jsi někdy v Alpách? - Ne.
Nikdy jsem...
Nikdy jsem ani nebyl bruslit, natož tak...
- Ozval se mobil. - Došla zpráva.
- To je mapa. - Jo.
ZPRÁVA: JDĚTE NA JIHOZÁPAD 17,2 KM SOUŘADNICE: 46.5585 N, 9.9973 E
Tam musíme dojít, takže...
Vydrž chvilku. Vidíš to, nemáš brýle.
Ne.
Ne. Nevypadá to, že je to tudy.
- Je to tam nahoru. - Jo, to bude, že?
- Dívej. - On nás pošle tam nahoru.
- Kámo, musím říct... - Hluboký sníh.
- Kámo, je to hluboko. - Je to hluboko.
To je fakt hluboko.
No, vidíš ty moje pařátky, kámo. Už mají za sebou čtyřicet tři let.
Už mě pálí, kámo.
- To tam nahoru běžíš? - Jdeme.
Jsi v pohodě?
Tohle je brutální.
Polez, kamaráde.
- No ty kráso. - Ty kráso.
- Jo. - Do prdele.
Kámo.
Kámo, to jsme ještě ani nezačali.
Hele...
Vždyť jsme ještě ani pořádně nezačali. Mám mokrý sníh až mezi půlkama.
- Hej! - Hej.
Někdy se prostě musíš pustit.
Jo, nechat to na gravitaci, co?
Co myslíš, sejdeme dolů a dáme se doprava?
Jo.
Úplně tě to vyždímá.
- Co myslíš, že to je, jezero? - Jo, vypadá to tak.
Je to zamrzlé jezero.
Co si na nás nachystal? Tohle je past.
Určitě je to past. Je to kluziště.
Má pro nás nějakou hru.
Co je to?
Vypadá to jako stůl a...
Na tom stole je asi krabice.
- Vidíš to? - Je to nějaká hra, ne?
Musíme se dostat k té krabici,
ale nebude to jen tak.
Podívej, je tam puška.
- Bože. - Budeme muset něco střelit.
Vypadá to jako kuželky. To jsou lahve šampaňského nebo tak?
Jamesi a Joey Boneovi, vítejte ve Švýcarsku.
Prosím vstupte na zamrzlé jezero a přejděte k pušce,
abyste získali šanci vyhrát půl miliónu liber.
Budete potřebovat obsah kufříku před vámi,
ale je plný výbušnin.
Aby kufřík neexplodoval,
musíte trefit pět cílů.
Máte na to tři minuty od chvíle, kdy vezmete pušku.
Pokud selžete,
což očekávám,
kufřík exploduje a vaše cesta bude u konce.
Kámo.
Ježíši Kriste.
- Nedotýkej se jí. - Ne.
- Tak jo, nejdřív trochu... - Já ani nevím jak...
No, podívej se. Tamhle je lahev šampaňského,
ale ty cíle jsou před ní.
- Podívej se, jak je tamta daleko. - Jo, já vím.
- Umíš dobře střílet? - Ne.
Naposledy jsem...
To bylo na Dixieho rozlučce se svobodou a byl jsem úplně nemožný, byl jsem ožralý.
Ježíši Kriste.
Kámo.
Takže tohle je Grindelwald.
Jo. Jenom se tam píše Grindelwald.
Nic jiného tam není, není tam žádný název.
Dívám se na kraj každé hory.
- Jo. - Jenom abych mohla říct: „Je to ono?“
Ten kufřík je tak těžký.
Promiňte. Mluvíte anglicky?
- Ano, trochu. - Víte, kde je tohle?
Tohle? Jo, vím.
- Vidíte tu lanovku? - Jo?
- Ano. - Tam jezdí ta lanovka.
- Fajn. - Jo.
- A pak musíte jet vlakem. - Dobře.
- A je tam veřejné místo. - Jo.
Ale nejsem si jistý, jestli tam můžete.
- Tam nemůžete. - Proč ne?
Protože je to neveřejné místo.
Je tam něco poblíž?
- Můžeme k tomu? - Jo.
- Jak se jmenuje nejbližší místo? - Jungfraujoch.
- Ta vysoká? - Tu jsme viděly.
- Jo. - Jo.
- Pohnulo se to? - Jo. Něco se hýbe.
Nic neslyším.
To zní jako plechovka.
- To zní jako kov. - Jo.
Mohly bychom vypáčit zámek pinetkou.
Určitě by šel vypáčit pinetkou.
Jo, udělej to.
Jenom se podívám, jestli se to pohne.
- Nic? - Ne.
Jak to je, dolů, dolů, otočit.
Jo, je tam malý čep, ale to ne...
- Prosím, ať se otevře. - Ne.
Sakra.
Proč ho ještě držíš?
Jestli ho budu držet, tak ho pak aspoň otevřu.
To nevadí. Můžeš ten kufřík otevřít.
Doufám, že to není bomba.
Jungfraujoch, kolej tři.
Tak jo, tenhle je náš.
Já se jen bojím toho, co nás čeká na druhé straně. Jestli...
Jestli tam dojedeme, protože je to stanice...
Někdo to tam dal, někdo ji postavil.
- Nebo to drží malou... - Poslouchej.
Vlak neplánovaně zastaví.
Žádáme cestující, aby zůstali dále sedět,
kromě Elizabeth Foxwellové a Jennifer Dorwardové.
Co nejrychleji vás žádáme o vystoupení z vlaku.
- Co? Tak jo. - Musíme jít, fajn.
Bože, Jen.
- Je tu lezecká výstroj. - Jo.
Podívej na to.
A tady, podívej.
Podívej se, jak jedou kolem.
To je děsivé.
Má cepíny.
Já...
- Měla jsi ho někdy v ruce? - Ne, nikdy.
Ani já ne. No, záleží na tom, který konec použiješ?
Nemám ponětí.
Mám se zkusit podívat přes ty dveře?
Do toho.
Jen, jsou tam lana.
Takže si asi budeme muset nasadit postroje.
To bude dobrý výhled.
Bude to sice dobrý výhled, ale jsi dobrá horolezkyně?
No, v lezeckém centru.
Tak jo.
- Kámo. - Jsi v pohodě?
Jo, už teď se třesu.
- Je to tou výškou? - Jo.
Jak víš, výšky nemám úplně v oblibě.
Jenom se nedívej dolů.
Slyšíš ten vítr?
Bože, to je děsivé.
Ten vítr mě hrozně děsí.
Prostě jdeme na to.
Připravená?
Lepší to nebude. Jsem nervózní.
Ne, nejsi nervózní.
Promiň, ne, jsem jenom nadšená.
- Nadšená. - Pořádně nadšená.
Dívej se nahoru, dolů ne.
Jak se cítíš?
Mám nervy v kýblu. Úplně.
Do toho. Nebojte se.
Otevřete ty dveře.
- Je to možné. Pamatuješ? Všechno je možné. - Já vím.
Prostě pomalu a jistě.
- Tak jo? - Jo.
- Fajn. Připravená? - Jo, jdi.
Jdeme na to.
Panebože, to je výška.
- V pohodě? - Jo, jenom... Jo.
Ježíši.
- Podívej, jak je to vysoko. - Jsi v pohodě?
Musíme se do toho pustit, jinak se mi bude chtít ještě míň.
Jak daleko podle tebe budeme muset lézt?
Nemám tušení.
Jak se dostaneme dál tamhle?
- To je prasklé. - Neříkej mi, že musíme dolů.
To nedělej, Jen.
Něco tam je.
Bože. Musíme slézt dolů?
Já nevím.
Možná musíme slézt dolů a něco donést.
- Myslíš? - Jo.
- Nevidím, co tam je. - Jak se dostaneme dolů?
- Něco tam trčí. - Nechci jít k okraji.
Je tam nějaké madlo nebo tak?
To musíme udělat? Slanit se? Bože.
Já to udělám a budu se dívat nahoru.
Známe naše slabiny, protože jsme se o nich bavily.
Myslím, že se budeme vzájemně doplňovat.
Dává to ale větší smysl, když půjdu já,
jestli tam má jít jen jedna, protože já se výšek bojím míň.
- Jestli tam má jít jen jedna, - Jo.
budu ráda, jestli tam půjdeš ty, ale...
Tak mám jít já?
- Jestli ti to nevadí. - Jasně.
Jen se vůbec nebojí.
Nenapadá mě něco, čeho by se opravdu bála,
kdy by si řekla: „Tak to neudělám.“
Říkám si, že jestli tě něco děsí, ale chceš to udělat,
- tak se musíš překonat... - Jo.
Udělat to. Takže tak.
Budeme se během toho vzájemně podporovat.
V těžkých chvílích.
Co teda myslíš?
- No, je to těžké. - Není to snadné, kámo. Jo.
Nevím, jestli si dát brýle.
Mám to zkusit první já?
Podívám se přes brýle, vydrž.
Moc velký rozdíl to není kvůli tomu sněhu. Ne, zkusím to první já.
- Hele, nejsme ostrostřelci. Ne? - Ne, prostě...
Zkus to.
A moc u toho nebudeme mluvit.
Ne. Tři minuty na pět lahví není moc.
- Jdeme na to? - Jo, jdeme. Do toho.
- Tak jo. - Od chvíle, kdy ji zvedneš, že?
Díváme se tam přes... To je zaměřovač.
- Jo, tím. Zatlačíš to. - Jo.
Připrav se. Dej si na čas. Miř na jeden cíl.
- Máme každý pět střel? - Pět pokusů.
Tak jo.
Jdeme na to.
Já vůbec nic nevidím.
Zatlač to.
Zkus to.
Musíš to zatlačit.
Blíží se pátá střela.
Bože, tohle je fakt těžké, Jamesi.
- Skoro na to nevidím. - Dej, zkusím to já.
Rychle.
Taky se mi třesou ruce. Chápeš?
Tady máš. Brýle mi vůbec nepomohly.
To je nemožné.
Nedá nám těch 500 táců jen tak, kámo.
Jednu jsem trefil.
Tak jo. Jen tak dál.
Běží nám čas. Prostě zmáčkni spoušť, jestli nic nevidíš.
- Je to fakt těžké. - Jo, je to těžké.
Jo.
Kámo...
Dej, zkusím to ještě jednou.
Trefili jsme dvě po stranách.
Kámo.
Pokračuj. Jen tak dál.
To je konec, kámo.
Mise ukončena.
To bylo šílené.
Kámo. To je hrozné. Jsem úplně v háji.
Štve mě to.
Hele, vždycky jsme říkali,
že do toho dáme všechno, co jiného jsme měli udělat?
Ujmi se toho, chlape.
Jo, nestřel mi to do oka.
Je to divné, protože jsem z toho samozřejmě
zklamaný.
Ale těch 150 táců taky nikde nenajdeme.
Je to pořádná částka, hlavně pro nás.
A viděli jsme společně kus světa,
což se nám možná už nikdy nepovede.
- Nádherná cesta. - Bylo mi potěšením.
A díky tomu hlasu jsme se dostali až sem.
Jo.
- Ale jen tak se nedá, kámo. - To ne.
Je to otravné, protože jsme
- toho mohli vyhrát kurevsky víc, ale... - Jo.
Každý, kdo se trefí, si zaslouží pokračovat.
Na zdraví.
Přeju jim hodně štěstí, protože dokázali nemožné, je to nereálné.
- Dlouhá cesta domů. - To jo.
EIGER SEVERNÍ STRANA
- Jo. - Jo. Jen tak dál.
Dobře.
- Jen tak dál. Ještě kousek. - Ještě?
Ještě pár metrů.
Neslyším tě. Musíš křičet.
Jen tak dál.
Bože. Nechci se dívat dolů, Jen. Znovu zakřič.
Dobře, stůj.
Jo? Jsi tam?
Ještě metr.
Jo, to je ono. Zastav.
Jo, je tu taštička. Jenom...
Mám ji. Je to váček. Tak jo.
Táhni.
To je ono, zastav.
Zastav.
Táhni.
To je ono, už jsi skoro tady.
- Tahej dál, tahej. - Snažím se.
- Jsi tu? - Jo.
- Jsi v pohodě? - Jo.
To se ti povedlo.
Není to klíč.
Co je to tentokrát? Bože.
Další mapa.
Opuštěná kolej. Možná jsme tady
a musíme najít cestu.
- Tady jsou dveře. - Jo.
Takže musíme zpátky do tunelu.
Jo, není tam klíč.
Tak jo. Zlato, vydrž. Podívám se na mobil.
Vydrž chvilku. Jo.
Co se tam píše?
Dvě hodiny a 45 minut.
Zlato.
Panebože. Jsi v pohodě?
Tudy.
- Co je to? - Je to tudy?
Když jsem poprvé Joshe potkala...
Sakra. Kde to je?
Nikoho takového jsem nikdy předtím nepotkala
a ani jsem si nemyslela, že někdo takový existuje.
Je to tudy? Jo?
Někdo tak realistický a opravdový.
A asi jsem na nic takového nebyla zvyklá.
Na někoho tak otevřeného a upřímného.
Má srdce na dlani.
Zlato.
Jo, už jdu.
Ukázal mi život v novém světle.
Jo.
Myslíš, že bys mě unesla?
Tak jo.
Po svatbě jsme měli děti tak nějak
za sebou, tři za sebou.
Takže jsme neměli vůbec čas na sebe.
Zlato, pozor!
Chci, aby se děti pak ohlédly zpátky a řekly si,
že oba jejich rodiče poznali svět,
byli odvážní,
nezavírali za sebou dveře a opravdu ten život žili.
Myslím, že je to tam. Vidíš to?
Jo. Co to je? Stůl?
Je to stůl. Na tom stole něco je?
To je lahev od piva? Ne.
Co je to?
Vypadá to na pušku, kámo.
- Jdeme na to. - Už jsme tady.
Kamaro a Joshi, gratuluji vám, že jste se dostali tak daleko.
Nyní jste provokativně blízko k tomu vyhrát půl miliónu liber.
Před vámi visí kufřík.
Jestliže ho chcete spustit dolů, musíte střelit výbušné nálože
v horní části na každém z pěti řetězů.
Každý z vás musí zasáhnout alespoň jeden cíl.
Já nevidím pět řetězů.
Já je taky nevidím.
- Jeden, druhý. - Tak jo, myslím, že...
Od chvíle, kdy se dotknete pušky,
máte tři minuty na splnění mise.
Pokud selžete, kufřík exploduje
a vaše cesta bude u konce.
Střílel jsi někdy z pušky?
- Ne. - Já nikdy nic nestřelila.
Ani já ne.
Zkusíme každý střelit do minuty jeden řetěz.
Jo a zjistíme, jestli to jde víc tobě nebo mně,
- a ten z nás pak bude střílet. - Jo.
- Dál... Střelím jednu já... - Dokud nebudeme muset střelit jednu.
- nebo ty se trefíš... - Jo.
- Tak to půjde. Do toho. - Jo.
Je to trochu...
Asi budeme stát.
Jak se cítíš? Nebo chceš radši klečet?
Je to tak jistější, ne? Když držíš tu váhu jen v rukách,
začnou se ti ruce třást a tak.
Když klečíš, tak si ji položíš. Jenom uděláš...
Jo? Takže ty pojď sem.
Vedle mě. Jo? Nebo mám já?
- Takže takhle? - Jo.
Mám dojem, že mi něco chybí, a hrozně mě to štve.
Co? Chceš brýle?
- Chceš si dát brýle? - Jo, musím.
- To je ono. Jo. - Pomůže to?
- Jo.
- Tak jo. - Super.
- Šla bych na to od kraje. - Jo.
- Super. - Jo.
- To dáme. - Připravená?
Zahřej si prsty.
Jo?
Jako doslova...
Na rameno.
Pořádně se pomodli, kámo.
- Fajn. - Hotovo?
Jo. Jsem připravená.
- Tak jo. Jdi na to. - Jo.
Tak jo.
Tady máš.
- No tak, to dáš. - Kde to je?
No tak, Kamaro. Dáváš si na čas.
Sakra.
Jo. Jednu máš.
Super.
Do toho. Střílej.
Jo. To je moje holka.
Miř na tu druhou. Do toho.
To je ono, rychle. Tak jo, teď já.
Promiň, na.
- Začíná mě to střílení bavit. - Rychle.
Počkat, kde to je?
To dáš, zlato.
Do toho. Jo!
Do toho.
Co čas?
Střílej, no tak.
Do toho, střílej, Kamaro.
Co to kurva je?
Načasovali jsme to dobře.
To nevadí.
Snažili jsme se. Dali jsme do toho všechno.
Pojď sem, to nevadí.
Vedli jsme si skvěle. To nevadí.
Nedochází mi to. Já nevím.
Je mi špatně.
- Ale jsem ráda, že jsme se dostali až sem. - Jo, to jo.
Je to, jak to je, zvládli jsme to.
Pojď, jedeme domů. Pojedeme za dětmi.
- Jo, děti mi chybí. - Jo, pojď.
- Takže tohle musí být ta opuštěná kolej. - Jo.
Jo, schovám tu mapu, protože dál na ní nic není.
Kam jdeme teď?
Tohle asi bude servisní tunel, ne?
Jo.
Hezká hudba.
Musím ho odignorovat.
Jenom se nás snaží zmást.
Jo, je to děsivé. On se nás snaží vyděsit.
Já nevím. Proč to dělá?
- Proč nám pouští tu hudbu? - Nevím. Není to Vivaldi?
Já nevím.
Bachův Air.
Bože, jsem zadýchaná, co ty?
- Zajímalo by mě, jak moc jsme vysoko. - Nevím.
Bože, dívej na ten led. To je opravdový led.
Věděly jste, že nahrávky Bachovy hudby
se dostaly až do mezihvězdného prostoru?
- Co je to? - Co je to?
Vypadá to jako vozík.
- Máme nastoupit? - Jo, koukneme se.
Asi budeme muset do té klece.
Teď musíme být nahoře.
Nevím, jestli nemáme jít sem?
Podívej na to oblečení.
Jen, je tady šampaňské. Je to tady.
On nás sledoval.
Šachmat.
- Hele. - Hele, má fotky...
- Jo. - míst, kde jsme byly.
Myslím.
Beth a Jen.
Konečně jste nalezly mé horské útočiště na vrcholu Evropy
přes 4 000 metrů nad mořem.
Mrzí mě, že vás nemohu přivítat osobně.
Prosím, chovejte se jako doma.
Dejte si šampaňské a připijte si na svůj dosavadní výkon.
Devět nadějných dvojic vyrazilo na tuto cestu
a byla to taková zábava je pozorovat.
Podívej se na ty lidi.
Co to je? To jsou...
Podívej.
- Takže byli ve Švýcarsku. - Jo, byli tady taky.
A nyní
jste zbyly jen vy.
Panebože.
Mezi vámi a jedním miliónem stojí jen tři otázky.
Představte si to.
Poslední.
Nemůžu tomu uvěřit.
To je šílené. Jak se nám povedlo dojít až sem?
Je to divné, ale je hezké vědět, že nejsme nejhorší.
Ale je to tlak, co?
- Bože, ale tři otázky. - Jo.
A je to čím dál těžší.
Musíme otevřít ten kufřík, že?
Pořád máme ten kufřík.
Byl bych rád, kdybyste mohly vyjít ven.
Dobře.
Zdá se, že počasí tady nahoře je docela proměnlivé.
- Připravená? - Jo.
Proboha. To je pořádná zima.
Jdeme.
Počasí ve 4 000 metrech.
Vítr, 120 kilometrů za hodinu.
To je ale pořádně chaldno.
Teplota, mínus 22.
Vsadím se, že je ten kufřík zamrzlý v ledu.
Teď se ukáže, jak jste klidné.
- Super. To je ono. Tak jo, připravená? - Jo.
Tak jo.
- Jo. - Máme ten kufřík.
- Připravená? - Jo.
- Brýle mi úplně zamrzly. - Mně taky.
- Sundáme si je? - Jo.
- Nic nevidím. - Tak jo. Na tři?
- Raz, dva, tři. - Raz, dva, tři.
- Ale ne. - Ale ne.
- Co je ještě tohle? - Nevím.
- To je klíč. - Podíváme se.
Jo, je to klíč.
Tak jo, musíme vzít ten kufřík. Protože...
Konečně, to to trvalo.
- Jdeme na to. - Fajn.
Konečně. Tak jo, připravená?
Panebože.
Další otázka je za 500 000 £,
což je přibližná hodnota těchto 10 zlatých cihliček před vámi.
Vezmi je. Ne, dělám si legraci.
Která z těchto pěti věcí
má také hodnotu kolem 500 000 £?
Aston Martin DB5 Silver Birch.
Dvacet čtyři lahví šampaňského Bollinger R.D. z roku 1969.
Maximální sázka v kasinu v Monte Carlu.
Soukromý ostrov v Karibiku o rozloze čtyř akrů.
Dvacet pět gramů radioaktivního plutonia.
- Tak jo. - Nemyslím si...
Aston Martin DB5 to za nás není.
- Ne, to není. - Ne, protože stojí víc.
Taky to nemůže být soukromý ostrov v Karibiku,
- protože ten stojí víc. - Nemůže.
Dvacet čtyři lahví Bollinger R.D. z roku 1969.
- Plutonium je šíleně drahé. - Jo.
Takže 25 gramů
- je malé množství. - Jo.
Takže vyloučíme A.
- Nemyslím si, že je to D. - Fajn, D.
- Nemůže to být soukromý ostrov. - Čtyři akry.
Fajn. Šampaňské je možnost, takže B je možnost.
Jo.
O sázkách nic nevím. Nevím nic o hazardu,
takže maximální sázka v kasinu...
Jo, nechápu, proč by jim zakazovali tolik sázet.
- Aston Martin to určitě není. - Jo.
Bollinger, o tom nevím, ale nezní to tak.
Jo. To šampaňské není tak drahé, je jenom z roku 1969.
Maximální sázka, proč by měli maximum?
- Je to kasino. - Jo.
Čtyři akry, soukromý ostrov.
Říkám si, že plutonium, protože mám dojem, že je nejdražší.
- Je ho tak málo. - Jo.
Nikdy bys neřekla, že něco tak malého bude tak drahé.
- K tomu mě to táhne nejvíc, k E. - Jo.
- Dáme E? - Bože, tak do toho.
- Dáme to? - Jo.
- Já to zvednu. - Jo, do toho.
- Když se ho dotknu, je rozhodnuto. - Jo.
Znáš nás.
- Uděláme to společně? Fajn. - Jo.
- Raz, dva, tři. - Raz, dva, tři.
- Co? - Takhle. Zvedni to.
To mě mrzí.
- To nevadí. Vedly jsme si skvěle. - Jo.
Mrzí mě to, fakt.
Jo.
Správná odpověď je D.
D?
Vaše cesta je u konce.
Je to ostrov v Karibiku.
To je kruté.
- No, to bychom nikdy nedaly. - Jo.
Neměly jste na to, abyste vyhrály milión.
Ale můžete být na sebe pyšné s vědomím, že jste se dostaly dál než ostatní.
Tak jo.
To nevadí, kámo.
- Vedla sis skvěle, víš? - Jo.
- Pojď dovnitř, mrzneme tady. - Jo.
- Tak jo, cesta skončila. - Já vím.
Bylo to ale úžasné. No tak, kámo.
Podívej se, jak daleko jsme se dostali.
- Úžasné. - Kde všude jsme byli.
- Takže, začali jsme ve Skotsku. - Skotsko.
Pidi Skotsko. Pak jsme byli v Itálii
- a pak jsme byli v... - Chile.
Chile.
- Byli jsme na Jamajce. - Pak Jamajka.
- A teď jsme tady... - Ve Švýcarsku.
Švýcarsko.
- Co to znamená? - Úžasné.
Jo, bylo to úžasné.
- Jo. - Jo.
Jo, tady. Podíváme se dovnitř.
Tak jo.
Jdeme a podíváme se.
Sakra.
- Rychle to zavři. - Fajn.
Potichu. Zavři...
Tak jo, fajn.
- Dobrá práce, zlato. Zvládli jsme to. - Zvládli jsme to.
- My to zvládli. - Jo.
- Dokázali jsme to. - To jo.
Co myslíš?
Co myslíš, že to je? Sýrový sendvič a šálek čaje?
Tak jo, ujmi se toho.
Kámo, podívej na to.
Podívej na to. Úžasné.
Je to taška plná peněz.
Jak to dostaneme přes celnici?
Tolik peněz pohromadě jsem nikdy neviděl.
Kámo.
Účet za topení na příští měsíc máme zaplacený.
Panebože.
To je peněz.
Ty vole.
Takže, jedenkrát pro tebe.
Za mě už můžeme jet.
- Jdeme na vlak. - Jo.
Jdeme. Jo. Do toho.
- Tak jo. - Vlak domů.
Jak namyšleně se cítíš v tomhle autě, když ostatní jedou vlakem?
- Jo. - Asi docela namyšleně.
Nikdo se tedy nedostal k otázce za milión liber.
Tentokrát.
Škoda.
Zajímalo by mě, jestli existuje někdo,
kdo má na to dojít až do konce?
Překlad titulků: Jolana Vařáková
Kreativní dohled Kristýna