Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg sad i haven derhjemme, og fik et telefonopkald,
som fortalte, at Lucie var forsvundet.
Min første reaktion var: "Hvordan ved du, hun er forsvundet?"
Sophie sagde: "Vi har ikke hørt fra hende i et par dage,
hun tager ikke sin telefon, og vi har ikke fået e-mails.
Hun arbejdede i Japan.
Jeg tænkte med det samme, der må være en rationel forklaring på,
der må være en grund til, hvorfor vi ikke kunne få kontakt.
Politiet i Japan har bedt om offentlighedens hjælp
for at finde den 21-årige britiske kvinde.
Lucie Blackman var ikke blevet set
siden hun gik fra den bar, hvor hun arbejdede som værtinde.
Der var tre eller fire opkald mere.
Og jeg vidste, der var gået noget galt.
Følelsen af blind panik,
der kommer væltende ind over en.
Tokyo, verdens største metropol.
Et tillokkende sted for mange, et mareridt for en.
Mere end en uge er gået, siden Lucie Blackman forsvandt.
Hvert år rejser hundredvis af unge piger
mod det levende Tokyo.
Hovedstadens politiet
efterforsker forbindelser til en religiøs kult.
De japanske myndigheder er på jagt efter en sexforbryder,
som har luret i Tokyos gader i årtier.
Da Lucie gik ud af skolen, ville hun ud og se verden,
som så mange andre unge mennesker.
Det er en fantastisk oplevelse.
Men jeg kan huske Lucie sige: "Jeg vil gerne rejse til Japan."
Hun var fascineret af kulturen.
"Jeg tænkte, det ville være en interessant oplevelse."
Japan har et image af at være pletfrit, ikke?
Landet, hvor alle er høflige.
Ingen kriminalitet.
Man taber sin pung i metroen, og den kommer tilbage.
Tokyo i 2000'erne var et spændende sted at være.
Der var en masse udlændinge som kom for at arbejde.
Det var muligt at tjene gode penge og at have det sjovt.
Ja, ligesom resten af kanal 4, så er jeg i Japan.
Dette er landet, hvis største populærkultureksport for tiden er Pokemon.
Konnichiwa og velkommen til Japanorama.
Billedet af det ufarlige, høflige Japan var så overvældende.
Ingen havde mistanke om, at der kunne være denne slags mørke underverden.
En ven, som driver et pensionat, kontaktede mig.
Han var bekymret for en 21-årig pige ved navn Lucie,
som boede i hans gæstehus. Han kunne ikke få fat på hende.
Det var første gang, han oplevede noget lignende,
og han var meget oprevet.
Og jeg kunne fornemme på hans udtryk,
at situationen var alvorlig.
3. JULI 2000 FORSVUNDET I 3 DAGE
Der gik rygter i de japanske medier.
BRITISK STEWARDESSE KIDNAPPET AF KULT
I begyndelsen var ingen klar over det.
Måske var der en lille gruppe udlændinge, der vidste,
at nogen var forsvundet.
Jeg var kriminalreporter i Japan.
Min chef kontaktede mig og sagde: "Hey, gaijin!"
Hvilket er et udtryk for udlændinge.
Han sagde: "Vi har brug for dig. Det her er en sag, der involverer gaijin."
Mit første indtryk var, at hun nok var taget til Thailand
og havde glemt, at sige det til nogen. Det var nok ingenting.
Jeg tog til Hovedstadens Politiafdelings hovedkvarter.
De orienterede mig om alt.
TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Jeg havde ansvaret i Lucies sag som politiinspektør.
POLITIINSPEKTØR AKIRA MITSUZANE
TOKYO HOVEDSTADS POLITI
I begyndelsen var det muligt, at hun simpelthen var løbet væk,
så vi måtte vide fra hendes familie,
om hun havde en grund til at gøre det.
Dengang…
var der mange udlændinge, der blev for længe eller arbejdede ulovligt,
og de forsvandt ofte uden varsel.
VICEPOLITIINSPEKTØR MASAHIKO SOEJIMA TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Da jeg først hørte om sagen,
anede jeg ikke, om det var en kriminalsag eller ej.
FORSVUNDET I 11 DAGE
Lucies far, Timothy Blackman, landede i Tokyo,
fordi politiet sagde, de frygtede, at hun var blevet kidnappet.
Jeg talte med hende for tre uger siden.
Bare en normal datter, der ringer til sin far og siger:
"Hej far. Jeg hygger mig i Japan."
Sagde hun noget, nogen bekymringer om hendes liv i Japan?
Hun sagde, hun havde det sjovt, og at det var sådan en dejlig by.
Der var sket noget, og vi var nødt til at finde hende.
Enhver bekymring man havde for ikke at have erfaring med
at tale til et kamera,
det man gjorde bare, fordi vi leder efter vores barn.
Da Tim kom, var der en masse journalister og folk,
og pludselig bliver historien så meget større,
og hurtigt talte alle om det.
Hvad skete der med Lucie Blackman?
Tidligere stewardesse for British Airways forsvandt den 1. juli.
Japansk politi har udsendt en offentlig efterlysning om information
om en 21-årig britisk kvinde, som forsvandt i Tokyo for 11 dage siden.
Men Tokyo er en stor by
med omkring 27,5 millioner indbyggere,
så det er som at lede efter en nål i en høstak.
Jeg mødtes med Tim Blackman og Sophie, Lucies yngre søster.
Jeg fik det indtryk, at han var meget bekymret,
men Tim var også en flamboyant showman,
og han ville bruge sin karisma til at skabe røre,
så der blev gjort noget.
Han skal nok sørge for at
alle kommer i gear og virkelig leder efter Lucie.
Jake forstod i høj grad det japanske system
og han var tosproget, så det var endnu en stor fordel.
Jeg tror, han havde kontakter ved politiet at dømme ud fra det arbejde, han gjorde.
Al information er hjælpsomt.
Kontakt os venligst.
Selv før han kom, ledte politiet efter information.
De ledte aktivt efter information.
30.000 plakater af Lucie Blackman er blevet sat op i Tokyo.
Politiet følger op på opkald fra offentligheden,
men de er usikre på, om observationerne er troværdige.
Hallo.
SAVNET
Lucie var vores førstefødte,
og hun ændrede vores liv fuldstændigt.
Så hun var noget særligt i familien.
Lucie var meget kvik.
Hun påvirkede mange mennesker omkring sig.
Jeg tror, at alle, der kendte hende, da hun voksede op,
kredsede rundt om hendes lys,
som om hun var altings centrum.
Lucie besluttede, at en god måde at rejse på
var at arbejde for et flyselskab.
For Lucie var det en stor ting.
Men hun var forsvundet, i fare.
Den aktuelle opgave nu var at finde Lucie.
AZABU POLITISTATION
Jeg mødtes med Tim på vegne af politiet og forklarede situationen.
Jeg havde ikke meget erfaring
med at tale med folk fra andre lande,
og jeg var overrasket over den type spørgsmål han stillede.
Han spurgte mig, om jeg havde tjekket alle overvågningskameraerne.
Jeg forklarede ham, at overvågningskameraer var i begrænset brug
i Japan på det tidspunkt grundet bekymringer om privatlivets fred.
Han sagde: "Mitsuzane, det må være din spøg."
"I London er der kameraer på alle gader,
og de laves alle i Japan."
Politiet reagerede, som man kunne forvente. De var høflige.
Men der kom en op til mig.
En engelsk mand, som var gift med en japansk dame,
og han sagde,
"Fordi Lucie ikke er japansk statsborger, får du ikke en politiefterforskning."
Og det sank virkelig ind hos mig.
Med alarmklokkerne ringende, tænkte jeg:
"Jeg er nødt til at finde en måde,
at få efterforskningen til at ske."
DEN BRITISKE AMBASADE
Så jeg tænkte, det første vi skulle var at få det i medierne.
Vi gik fra politiet i går eftermiddags
med det indtryk at
de følger alle spor i efterforskningen,
de udvider deres perspektiv
og ser på alle muligheder i denne fase.
Vi indkaldte til pressekonference, for at skabe opmærksomhed i Tokyo.
De var nødt til at flytte pressekonferencen til deres største rum,
fordi alle japanske medier ville komme.
Jeg så på alle disse mennesker og sagde til Sophie:
"Det er sådan her, vi finder Lucie, Sophie"
"De vil finde Lucie for os."
I forhold til, hvordan jeg har det
er jeg sikker på, I forstår, at det er min søster, som er forsvundet.
Jeg vil bare have hende hjem.
Så på hvilken som helst måde, nogen kan hjælpe…
er jeg taknemmelig, hvis de vil træde frem.
Der er stor interesse i den britiske presse.
De japanske medier undgår spekulation,
mens de britiske medier hurtigt løb løbsk
med forskellige teorier
og finder folk, som de kunne tale med om sagen.
Om de vidste noget om Japan eller ej,
hvad end, der skabte overskrifter.
HAR MYSTISK KULT BORTFØRT VORES DATTER?
Vi hørte, at Lucie var i live
og jeg fik at vide, at hun var på et skib til Hong Kong.
At hun blev handlet til sex.
At hun var blevet bortført af en kult.
BORTFØRT AF KULT
SEX SLAVE
Lucie er en meget skeptisk ung dame.
Tanken, at hun skulle være blevet interesseret
i en religiøs kult af en slags,
lød slet ikke sandt.
Vi mente, det var latterligt.
Han skabte så meget opmærksomhed omkring sagen,
at den japanske regering
og politiet i Tokyo måtte bruge en masse mandskab på den.
Når en person meldes savnet,
er der som regel fire-fem betjente på sagen.
Men 100 mennesker? Det er ikke normalt.
Politiet skærper sin indsats ved Roppongi, hvor Lucie arbejdede.
Roppongi var en masse barer,
mange værtindeklubber.
Et ret interessant natteliv.
Mange udlændinge, mange penge.
Der var Goldman Sachs,
Lehman Brothers og alle de finansfolk.
Det var som en fest, pengene flød.
Roppongi var begyndt at indse det.
CASABLANCA
Der var folk, som ville bruge
enorme pengesummer hver aften.
Jeg arbejdede på Casablanca,
samme type værtindeklub, som Lucie Blackman arbejdede på.
Det var bare en lille almindelig værtindeklub.
At være værtinde at svært at forklare. Der findes ikke en vestlig ækvivalent.
Man tager på en natklub, som er fuld af ældre mænd,
og man taler med de ældre mænd og serverer dem drinks.
Men der er intet sex. Sådan er det ikke.
Det føltes hverken snusket eller vanskeligt.
Det var egentlig det, jeg ville have gjort gratis
i mine tyvere,
hvilket var at gå ud på barer og møde folk.
Man kunne tjene en masse penge som værtinde.
Lønnen var omkring 50 dollars i timen.
Så fik du bonus, hvis du drak en masse alkohol.
Og man skulle kun arbejde fire, fem, seks timer, måske.
Det kunne være et enkelt, uskyldigt job, hvis det var det du ville.
Jeg tror, at jobbet som værtinde i Japan
tiltrak piger, som ville have en interessant oplevelse,
piger var ude for at leve livet.
Der var så mange fantastiske, selvstændige piger,
som ville rejse.
Bare at møde folk, som var så modige
og havde en større vision for livet
var virkelig fantastisk.
"Dohan" er nok den del af værtindeskabet, som er mest risikabelt.
"Dohan" indebærer at man spiser middag inden man går på arbejde,
og så tager man sine kunder med sig hen på en klub. På klubben
betaler de bonus for middagen og køber drinks til dig.
Og alle disse ting bliver sat på deres regning.
Jeg tror, linjerne bliver slørede fordi man går udenfor
værtindeklubben med sine kunde alene
i sin egen fritid.
Der er kunder, som vil antage, at der er mere i den situation.
Jeg følte et pres, at jeg skulle komme med flere kunder
eller have flere "dohan" dates,
men jeg følte aldrig,
personligt, følte jeg mig aldrig i fare på klubberne.
Jeg tror, nogle af de ting, som var farlige,
måske skete udenfor klubberne.
Jeg arbejdede som journalist i London på et kvindemagasin,
og magasinet var meget interesseret i værtindekonceptet.
Så jeg tog til Japan
for at undersøge værtindekulturen og at finde ud af mere om den.
Jeg mærkede at penge
var en stor faktor og magtspil mellem mænd og kvinder.
At mændene havde alle pengene og kvinderne ikke
og derfor var mændene dominerende.
Så man kunne se magtbalancer udspille sig på klubberne.
POLITIINSPEKTØR SATORU YAMASHIRO TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Det første hold med ansvar for Lucie-sagen var Teramae-holdet.
Vores hold hørte kun fra dem, at de havde identificeret en mistænkt.
Han var en japansk mand, som besøgte værtinde klubberne i Roppongi området,
inklusiv Casablanca.
Så vi blev beordret til at bringe den mistænkte
i forvaring og finde ud af,
om han var skyldig eller ej.
Vi var bange for, at gerningsmanden
ville opdage, hvad vi lavede,
og hvis Lucie stadig var i live, at han ville dræbe hende.
Vi henvendte os til ham i bilen, før han tog på arbejde.
Vi bad ham om frivilligt at komme ind til afhøring.
Vi tog ham ind og fulgte ham
til den nærmeste politistation for at undersøge sagen.
Han havde et alibi, som vi endte med at bekræfte.
Den mistænkte havde ikke
taget Lucie.
Vi var tvunget
til at gå tilbage til tegnebordet.
FORSVUNDET I 15 DAGE
Jeg har brugt en uge sammen med Tim Blackman.
Det er tydeligt, at han er en kærlig og dedikeret far,
som tror på, at hans datter er i live et sted i denne by,
men han har brug for at finde hende snart.
Dave Russell i Tokyo for Meridian Tonight.
Det blev klart, at Tim havde en plan.
Hvis man stopper med at skubbe historien afsted,
vil de, medierne, finde noget andet at kigge efter
og så pludselig forsvinder fokus fra Lucie.
Så han skulle få fokus tilbage på Lucie så hurtigt som muligt.
På gaden satte han plakater op, og han ville have de plakater i tv,
så alle ville genkende hendes ansigt.
Tim og politiet i Japan havde et kultur-clash.
Du må gerne hænge plakaten op på en stolpe, men ikke der.
Jeg tager ikke nogen ned.
Anhold mig.
Lucie skulle findes.
Enhver forældre ville prøve at få det bedste til at ske
og prøve at løse problemet.
Jeg ville ikke afvises eller sættes i bås.
Tim følte sig udenfor.
Den måde, han gjorde tingene på, der fik politiet til at se inkompetente ud,
gjorde dem meget vrede.
Jeg tror, at i hans angst
og hans mistillid til det japanske politi, som er meget dårlige til at kommunikere,
følte han, at jo mere pres han kunne lægge på dem,
desto bedre ville resultatet blive.
FORSVUNDET I 19 DAGE
Jeg vidste, der var G7,
og jeg vidste, Tony Blair ville rejse derud,
og jeg vidste, at der var stor medie-interesse i Storbritannien.
Så vi udnyttede situationen.
Premierminister Blair er i Tokyo.
for at lægge pres på sagen
med den forsvundne værtinde Lucie Blackman.
Vi arbejder tæt sammen med de japanske myndigheder.
Vi opfordrer folk i Japan,
som ved noget om sagen, til at stå frem
og give os ledetråde, som vi kan undersøge
fordi det er en tragisk sag og
familien er helt ude af den.
Japans premierminister sagde:
"Det japanske politi vil fange gerningsmanden."
Vi mente, det var nemt at sige, men svært at gøre.
Vi følte selv det pres.
Jeg følte, der var
en smule inkonsistens i efterforskningspolitikken.
Så vores betjente begyndte at skride til handling.
Jeg kalder dem Suppon betjente,
betjente som ikke giver slip på et spor.
Vi tænkte, det ville være bedre at starte efterforskningen fra begyndelsen
i stedet for at spilde tid på vildspor.
OVERBETJENT JUNICHIRO KUKU TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Kuku er ihærdig og vedholdende.
Når han bider, slipper han ikke. Som en skildpadde.
Vi tilbragte et par dage og nætter med at gennemgå de daglige rapporter,
som hovedenheden havde arkiveret fra dag et.
Vi tjekkede alt i dem.
Mens jeg tjekkede de daglige rapporter,
for at forstå, hvordan efterforskningen var forløbet,
opdagede jeg en rapport
fra Roppongi-området, hvor der er mange klubber.
Der stod, at en udenlandsk værtinde på klubben
var blevet inviteret af en stamkunde til en køre tur ved havet.
På et tidspunkt mistede hun bevidstheden
og sov i mange timer.
Da hun vågnede, havde hun hovedpine.
Hun troede, hun var blevet bedøvet.
Bestyreren af klubben, som kom med oplysningerne,
var en upålidelig fyr.
Ingen ville stole på, hvad han sagde.
Efter at have læst det tænkte vi: "Det er vanvittigt.
En fyr, som ham, kunne give vigtige spor."
Det virkede, som om det passede ind i Lucie Blackmans sag.
De begynder at gennemgå de gamle rapporter
og graver sager frem for at se, om de kan forbinde trådene.
Men politiet på lokalt niveau
tog aldrig de rapporter seriøst.
Så selvom der måske var en anmeldelse,
var der aldrig en efterforskning.
Vi fandt klubejere, der mente:
"En pige, der arbejdede her for tre år siden, havde samme oplevelse."
Historierne dukkede op
her og der.
VICEPOLITIINSPEKTØR TOKIE MARUYAMA TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Så vi besluttede at tale med alle ansatte
fra alle klubber.
I starten ville damerne, der arbejdede i klubberne,
ikke træde frem.
Hver tredje måned kom politiet
og de værtinder, der ikke havde visum,
sneg sig ud af bagdøren.
Det føltes som en sårbar situation for de piger.
Så hvis udenlandske værtinder led,
var de i stor fare, hvis de gik til politiet,
for det var meget sandsynligt, at politiet ville anholde dem
for at overtræde deres visum.
Det er ikke en fordel at gå til politiet, hvis du har oplevet overgreb som værtinde.
Vi kunne ikke tale med dem på arbejdet,
så vi stoppede dem på gaden
og stillede dem spørgsmål der.
Men til sidst stod flere kvinder frem,
fordi de ville hjælpe os med at finde Lucie.
Til sidst opdagede vi, at mange havde oplevet noget lignende.
Der var konsistente anmeldelser fra værtinder,
der var blevet bedøvet og muligvis voldtaget af en rig japanske mand.
De fleste kriminelle holder sig generelt til den samme metode.
Ligesom indbrudstyve har deres egen måde at bryde ind på.
Det er en vane.
De vaner ændrer sig ikke.
Han kørte dem rundt i luksusbiler
som Porsche, Mercedes-Benz,
og så videre.
Invitationen var at køre ud til et sted med havudsigt
eller at have middag et sted.
Og han brugte stoffer.
Ofrene sagde, at de aldrig havde følt, at de var blevet dopet.
De vågnede med en følelse af ubehag i hele kroppen.
Nogle kastede op.
Nogle sagde, de følte en brændende fornemmelse.
Jeg havde meget ondt af dem.
Med snesevis af andre vidnesbyrder,
fra japanske værtinder, og udenlandske værtinder
opdager de, at der er en sexforbryder,
som er aktiv i Roppongi i årevis, og han er aldrig blevet fanget.
Han er aldrig blevet stillet for retten.
FORSVUNDET I 52 DAGE
Familien har besluttet at udbyde en dusør
på 1,5 millioner yen for nye oplysninger,
som fører til, at vi finder Lucie.
Fra vores synespunkt
var det endnu en mulighed for at få sagen på skærmen igen.
Folk troede, at jeg gjorde det, fordi jeg elskede at blive interviewet.
Jeg ville have opmærksomheden til at fortsætte, for at finde Lucie,
og den eneste måde at gøre det på, var at give dyret noget at spise.
Der var mange fra pressen omkring Tim.
Vi vurderede, at
han måske kunne afsløre noget,
som ville forhindre efterforskningen.
Efter syv til otte uger
er det en meget stressende situation.
Faktum er, at jeg stadig ikke får
information fra politiet om deres fremskridt,
fordi de betragter sagen som ekstremt sensitiv.
Jeg siger altid:
"Efterforskningen skrider fremad.
Jeg kan ikke fortælle dig om den endnu."
Japanerne mente, at jeg var uhøflig,
hvilken sikkert også var rigtigt, fordi jeg ikke havde,
jeg havde ikke tiden eller den mentale styrke
til at følge deres procedurer.
Jeg var i en ret dårlig mental tilstand.
Det var en bankhelligdagsweekend,
og der var et stort fyrværkeri.
Vi stod bare og kiggede på fyrværkeriet og
alle der fejrede og nød livet omkring os,
men Tim hyggede sig ikke.
Jeg begyndte som en journalist, en mand, som fulgte ham rundt.
Jeg puttede et kamera op foran ham og han bad mig gå.
Som tiden gik, begyndte Tim at stole på mig,
fordi vi begge var i et fremmed land
og forsøger at finde ud af, hvad vi kan om Lucie.
Jeg fik opkald kl. 04 om morgenen.
Vil du med ud og gå? Jeg kan ikke sove.
Men han var tydeligvis træt.
Det er slider. Det sled virkelig på ham.
Og jeg begynder at føle mig nedslidt og træt.
Som dagene bliver til uger og, du ved, det fortsætter,
og følelsen af håbløshed kommer…
Så tænker man, hvad kan vi gøre nu?
Tak. Okay.
Jeg er far til Lucie Blackman,
den unge britiske pige, som er forsvundet i Japan.
Vi fik idéen at åbne en telefonlinje,
så europæiske og vestlige piger, som var derude,
kunne snakke direkte med os.
Chancen for at de kunne have information var ret høj.
Tokyos politi forstod ikke helt,
A. Hvorfor, eller B. Hvad vi forventede at få ud af det.
De var meget imod idéen, at vi ville få
information ved at åbne en hotline, men de kunne ikke stoppe os.
FORSVUNDET I 62 DAGE
Beskeden fra hendes mor og bror var enkel.
Tillykke med fødselsdagen, Lucie.
Da 1.000 balloner blev sluppet fri på himlen
for at markere den tidligere værtindes 22-årige fødselsdag.
Det er for at Lucie husker, at vi ikke har glemt hendes fødselsdag,
fordi hun fylder 22 år i dag.
Hun har altid elsket sin fødselsdag, og gjorde en stor ting ud af det.
Og jeg vil bare have, at hun skal vide,
hvor end hun er, at hun ikke er glemt.
Vi havde talrige anmeldelser
af en mand, som tog værtinder med ud på en køretur,
hvor han bedøvede dem for at overgribe sig på dem.
Et af ofrene var Jessie fra Australien.
Hendes hændelse skete tre år tidligere.
VICEPOLITIINSPEKTØR YASUHIKO ASANO TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Hun havde skrevet
mandens navn og telefonnummer
i sin gamle notesbog,
som hun efterlod i Australien.
En notesbog ankom fra Australien.
Vi bad hendes far
om at sende notesbogen tilbage til Japan, så vi selv kunne undersøge den.
Hun var blevet så vred, at hun havde streget nummeret ud.
Vi holdt det op mod lyset for at identificere, hvad der stod.
Hans navn var "Yuji Honda",
og hans mobilnummer, der endte på 3301, stod i notesbogen.
Så vi begyndte at tjekke
de numre, som var ringet op fra telefonen.
OPKALDSLISTE
Nummeret var stadig i brug.
Da vi fik fat i opkaldshistorikken fra nummeret,
fandt vi cirka ti telefonnumre, der var registreret.
Ét af numrene
var Lucies.
Det var et solidt spor. Det var et stort skridt fremad.
Det er første gang de påviste,
at den person, de mistænker har kidnappet Lucie Blackman,
er forbundet til hende, at de har haft kontakt.
Den mistænkte havde skabt
mange usporlige falske identiteter.
Vi bad mobilselskabet foretage en lokationssøgning
for at finde ud af, hvor den, der ringede, var.
Præcis kl. 15.00
blev et opkald opfanget af en antenne nær Tokyo Tower.
TOKYO TÅRNET ANTENNE 01
Et minut eller fem minutter senere
blev signalet opfanget af en antenne i en helt anden position.
Fem minutter senere opfangede
en antenne i vest opkaldet.
Fem minutter senere opfangede en antenne i øst det.
Ingen bil
kan køre så hurtigt på et minut.
Det var et mysterium.
Så tænkte jeg,
hvis et opkald er registreret af fire antenner
var der en mulighed for,
at opkaldet kom fra et intersektionelt område.
Du ved, vi talte år 2000.
Det er ikke ligesom i filmene,
hvor du kan lokalisere, hvor et opkald kommer fra.
Du kan indsnævre det til et generelt område.
Så vi kunne spore opkaldet til et fornemt område kendt som Akasaka.
Det ser ud til, opkaldet kom fra et sted kaldet Moto-Akasaka tårne,
som er et meget dyrt beboelsesområde
med overvågningskameraer og den slags ting.
Man kan ikke bare gå ind. Det er svært at få adgang.
Vi viste vores politiskilte til bestyreren.
På sjette etage blev to værelser brugt
af et firma ved navn Plant Orihara.
Bestyreren sagde, at ejeren var en usædvanlig person.
Han gik forbi bestyreren,
han hilste aldrig
og så altid ned uden at vise sit ansigt.
Han kører i mange udenlandske luksusbiler.
Porsche, Mercedes-Benz, Aston Martin og Rolls-Royce.
Alle de biler, der blev nævnt i vidneudsagnene, var der.
Jeg vidste ikke, om P. Orihara var navnet på en udlænding eller et firma.
Men der var ingen information.
Navnet på ejer eller arbejdsgiver stod der ikke.
De tror det er vores mistænkte,
men de har ikke beviser nok til en dommerkendelse.
De opererer på antagelser, så efterforskningen stopper der.
De kan ikke fortsætte.
Blandt de udenlandske værtinder, som vi talte med,
var nogle få kvinder villige til at udtale sig officielt.
En af dem var Monica fra England.
Hun sagde: "Jeg tror, det var en mand, som kaldte sig Koji."
Det var den 10. oktober 1997.
Hun mødtes med en kunde ved navn Koji i Roppongi,
og de kørte til en ferielejlighed
med havudsigt.
Hun fortalte, hvordan hun huskede en række palmetræer
og Zushi Marina
er det eneste sted i området med palmetræer.
Hun kunne måske huske flere detaljer,
så vi tog sammen til Zushi Marina.
Zushi Marina er omkring en halv time fra Tokyo,
hvor der kun findes luksuslejligheder,
og det er et meget dyrt område for de rige.
Monica sagde, det var her.
Det var bygningen, kunden tog hende til.
Vi kørte rundt i området.
Hun troede det kunne være bygning numer fire eller syv,
men hun kunne ikke bekræfte, hvilken bygning det var.
Jeg kan huske, der var en restaurant i nærheden
og viste et billede til tjeneren af Lucie.
Hun fortalte, at hun var sikker på, det var denne kvinde,
som var der d.1. juli.
LUCIE JANE BLACKMAN (21) HØJDE 175 CM, MEDIUM BYGNING, TALER IKKE JAPANSK
Da jeg spurgte, om hun var alene,
sagde hun, nej, hun var med en mand.
Jeg ville have beboerlisten fra Zushi Marina.
Først talte jeg med den assisterende bestyrer.
Jeg forklarede situationens vigtighed, og han forstod.
OVERBETJENT RYO HATASHITA
TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Jeg måtte udelukke dem en efter en.
Jeg vidste, det ville være svært og tidskrævende.
Vi måtte redde personen hurtigst muligt, hvis vedkommende var i live.
Da vi gennemgik dem én efter én, kunne vi ikke finde en mulig mistænkt.
Jeg havde på fornemmelsen, at en af dem var mistænkelig.
Så jeg søgte efter en mand,
som havde mange udenlandske luksusbiler.
En person kaldet "Obara" kom frem.
Da jeg hørte det,
huskede jeg
at ved Moto-Akasaka tårnene
var der et firma, kaldet Plant Orihara.
O BARA
Kanjitegnene "Obara"…
ORI HARA
…kan også læses som "Orihara".
Jeg fik gåsehud og kuldegysninger.
Det er et stort øjeblik i efterforskningen
fordi det er første gang, de opdager en sammenhæng.
A310 JOJI OBARA
Politiet har endelig et navn.
Vi fandt ud af, at Joji Obara
var blevet anholdt i Wakayama
for at klæde sig som kvinde
og filme på et dametoilet.
Jeg talte med betjentene, der arbejdede på sagen dengang,
og jeg spurgte dem, hvordan han var.
De sagde: "Meget modstandsdygtig.
Da han blev anholdt,
nægtede han at tage et billede.
Han fjernede sit ansigt fra kameraet. Han ville slet ikke samarbejde.
Jeg bad om at få forbryderfotoet faxet til mig.
Faxmaskinerne dengang var af dårlig kvalitet, så det blev mørkt.
Så vi samler 100 fotos af mistænkte
og viser dem til ofrene.
Monica og Jessie
udpegede begge Obaras billede uden tøven.
For første gang
havde vi et ægte navn, at sætte på pseudonymerne.
De har et ansigt på den mistænkte og de indser,
at hvis han har Lucie Blackman til fange,
har de ikke meget tid. De har travlt.
FORSVUNDET I 103 DAGE
Vi kunne ikke forbinde ham direkte til Lucies sag,
så vi besluttede at gennemføre en anholdelse
baseret på andre ofre.
Klokken 6:00 var vi allerede i stilling.
POLITIINSPEKTØR TADASHI NAITO TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Efterforskere er altid nervøse, når de skal anholde nogen.
Jeg var meget nervøs.
Vi havde to vagter ved nødudgangen,
to ved siden af vinduet
og én ved døren.
Der var omkring syv vagter i alt.
Jeg fik at vide, at den mistænkte var vågnet, fordi TV'et var blevet tændt.
Så jeg fortsatte med at overvåge situationen.
Han gik altid ud for at købe en avis omkring klokken 7.00,
så der var ingen grund til at storme ind.
Obara lignede ikke en med et iltert temperament.
Jeg troede ikke, han ville være voldelig,
men jeg var bange for, at han ville springe ud af vinduet.
Det var det eneste, jeg tænkte på.
Lidt før klokken 7:00 gik døren op.
Da jeg spurgte: "Er du Obara?", så han pludselig bekymret ud.
Han sagde: "Ja, det er jeg."
Jeg tror, han vidste, at hans anholdelse var nært forestående.
Joji Obara, direktør for et ejendomsadministrationsfirma,
blev anholdt tidligt i morges.
Politiet siger, at Obara ofte blev set i området,
hvor den 22-årige Lucie fra Kent havde arbejdet.
Vi hørte der var en mistænkt
og ikke lang tid efter hørte vi, at nogen var blevet arresteret.
Det var store nyheder.
Det var en mand, som måske vidste, hvor Lucie var.
Joji Obara var en playboy, som havde arvet en stor sum penge.
Han var en meget rig mand, fra sin far,
men var kendt af alle naboerne, som en enspænder.
Han ejede et antal ejendomme,
og politiet begyndte at gennemsøge alle ejendommene, han ejede.
Giv venligst plads.
Jeg var ansvarlig for gerningsstedet i Zushi Marina Bygning nr. 4.
Vi fandt en masse
stoffer og alkohol.
Det, jeg tydeligt husker,
var metalbeslaget i loftet.
Jeg kan huske, jeg spekulerede på,
hvad formålet med metalbeslaget var.
Jeg stod i spidsen for ransagningen af Moto-Akasaka Towers.
Den mest mindeværdige ting var hans notesbog.
Jeg ved ikke, hvornår han skrev den,
men der stod i et afsnit, at han ville blive ond,
at han ville hellige sig det onde.
Han ændrede hurtigt sin tankegang for at blive gennemført ond
og transformerede sig til en form for monster.
Så efter Joji Obara var arresteret
og politiet havde ransaget flere af hans ejendomme i Tokyo,
fordi han var en slags ejendomsmagnat,
inklusiv ejerlejligheden ved havet ved Zushi Marina,
hvor han lokkede mange af sine ofre til.
Vi konfiskerede mange videobånd,
og jeg taler ikke kun om to eller tre.
Videobåndene var mærket med navne, men ikke fulde navne.
Det Obara gjorde, var optaget på videobånd.
Jeg synes ikke, det er noget, jeg bør gå i detaljer her.
Politiet fandt…
…over 400 VHS-bånd med kvinder,
tilsyneladende bevidsteløse,
liggende på sengen, hvor han forgriber sig på dem.
Det er den slags ting, man ser i horrorfilm.
Vi fandt ud af, at metalbeslagene i loftet
blev brugt til at løfte offerets ben.
Han betragter ikke mennesker som mennesker,
men som dukker.
Jeg havde aldrig set en sag…
Jeg har aldrig set noget så afskyeligt.
Jeg havde aldrig troet at der fandtes folk som ham.
Der var så mange
og betjentene var nødt til at gennemgå dem et efter et.
Men blandt videobåndene var der ikke et eneste med Lucie Blackman.
Vores mål var at finde Lucie.
Jeg kunne mærke presset.
Men med så meget bevismateriale imod ham, troede jeg, vi havde en chance.
Da jeg talte med ham,
følte jeg, at han var et meget skævt individ.
Han fornægtede alt der handlede om sine forbrydelser.
Selv da jeg viste ham beviserne,
insisterede han på, at alt var frivilligt.
Han sagde, han betalte dem alle.
Han lavede bortforklaringer som den. Men det er det eneste han indrømmede.
Obara nægter at have kendskab til Lucie.
Han nægter at have mødt hende. Han nægter at have haft kontakt med hende.
Efterforskningens fokus er nu
nødt til at være baseret på det bevismateriale de har.
Obara påstod at alt sex på videobåndene var med samtykke.
Så nu har de brug for at identificere nogle af ofrene, som kan stå frem
og verificere, at det ikke var med samtykke,
at de var ofre,
så de kan bygge en kriminalsag imod ham.
Da jeg så videobevismaterialet,
tænkte jeg at denne forbrydelse var sammenlignelig til en mordsag.
For en kvinde er sexuelle forbrydelser lige så slemme som mord.
OVERBETJENT MITSUKO YAMAGUCHI TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Jeg husker, at vi satte et analysehold op i et stort rum.
Et rum med plads til mange mennesker.
Vi havde personalemangel,
så vi måtte sende unge betjente fra uropolitiet til at hjælpe dem.
Ofrene ændrede sig,
men det var de samme forbrydelser igen og igen.
Flere af de unge betjente
fik mentale sammenbrud.
Jeg tog hjem til nogle af ofrene
og interviewede dem.
De vågnede og vidste ikke, hvad der var sket med dem,
det er, hvad de alle sagde.
Men vi havde beviser, som beviste at der var sket noget.
Men at vise dem, var det sværeste.
De dækkede deres øjne.
En person sagde: "Sig det ikke er mig, var det mig?"
Andre sagde: "Det er i fortiden, jeg vil ikke forfølge det videre."
Et offer fik næseblod.
Hun må have lidt mentalt.
Jeg sagde, at vi skulle anholde gerningsmanden og straffe ham,
og for at gøre det
havde vi brug for deres hjælp.
Vi kunne ikke lade ham slippe afsted med de forbrydelser.
Sådan følte vi.
Jeg forklarede det nøje til ofrene.
Det var den eneste måde.
Så, politiet er nødt til at bevise, at der ikke var samtykke til sex.
Selvfølgelig, hvis man er bedøvet af stoffer, kan man ikke samtykke til samleje
hvilket i Japan er kaldet "quasi voldtægt".
Og de er ret overbeviste om,
at han har brugt kloroform på et af sine ofre.
Så de får en retsmedicinsk efterforsker til at kigge på videobåndene.
Han tog et klæde og en brun flakse
og hældte væske fra denne flaske.
Han placerede det på ofrets ansigt.
RETSMEDICINSK EFTERFORSKER DR. KEIZO HARAFUJI
Der var altid håndklæder over ofrenes ansigter.
Blandt de beslaglagte genstande var der sovemidler.
Der var æter, kloroform
og mange andre stoffer,
som har en søvnfremkaldende effekt.
Da jeg så optagelserne,
bemærkede jeg en bestemt kvinde.
Pludselig begyndte hendes hænder at ryste
i små bevægelser.
Jeg undrede mig over, hvorfor hænderne bevægede sig, selvom hun var bevidstløs.
Kloroformforgiftning kan føre til akut hepatitis,
som kan føre til leversvigt.
Og jeg fandt ud af, at et af symptomerne er rystelser.
Da jeg undersøgte offerets situation nærmere,
fandt jeg ud af, at hun var et 21-årigt offer ved navn Carita,
og at hun var gået bort.
Carita Ridgway, som var 21 år gammel, ligesom Lucie,
forsvandt år forinden i år 1992.
Jeg mødtes med Caritas ældre søster Samantha.
Begge havde rejst i Japan og Australien tidligere.
De var begge meget eventyrlystne.
Og så tog Sam alene til Tokyo for at undervise i engelsk.
Hendes søster Carita fløj ud for at møde hende, men kunne ikke finde et job.
Så hun besluttede sig for midlertidigt at arbejde som en værtinde.
En dag blev Carita afleveret på et hospital,
af en mand, som sagde, hun havde fået madforgiftning.
Lægerne kunne ikke forstå, hvad der skete med hende.
Hendes krop gik i organsvigt.
Efter en uge på hospitalet
var de nødt til at slukke de maskiner, som holdt hende i live.
Politiet ville ikke foretage sig noget på daværende tidspunkt,
da de sagde, at hun døde af madforgiftning,
og de havde ingen mistanke om, at der var sket en forbrydelse.
Der var ingen obduktion.
Men heldigvis, har de opbevaret en prøve fra Caritas lever.
Efter Obaras anholdelse, lagde politiet to og to sammen og de lavede
en undersøgelse af leverprøven og fandt kloroform.
Så kunne de arrestere Joji Obara for kidnapning
og manddrab på Carita Ridgway.
Men mysteriet om, hvad han havde gjort ved Lucie stod tilbage, og han havde
åbenbart ødelagt
det videobånd med, hvad end han havde gjort ved Lucie.
Det var svært at fastholde anklagerne om kidnapning og forbrydselsen til ham.
FORSVUNDET I 134 DAGE
Tim Blackman og hans datter Sophie er stadig usikre på, hvad der skete Lucie.
Den 22-årige forsvandt i Tokyo i juli, da hun arbejdede som værtinde på en bar.
I en udtalelse har Joji Obara, en forret- ningsmand, arresteret for en måned siden,
afsløret mere information,
men nægter stadig at være involveret i hendes forsvinden.
Det viser sig nu, at han indrømmer at han mødte Lucie på klubben Casablanca.
Det ved vi, var omkring en uge før hun forsvandt.
Han har en historie, så lang som din arm,
med at kidnappe vestlige blonde piger,
og se nu der, en uge senere, forsvinder Lucie.
Håbet, at arresteringen af Obara, ville føre Lucie hjem til os,
var ret kort, fordi det begyndte at se meget
mørkt ud efter det.
Jeg var så nedslidt, at jeg ikke kan skelne mellem
glæde eller lettelse eller depression eller angst eller…
…dyb dyb oprørthed.
Det er alt sammen en stor masse af følelser.
Vi fokuserede stadig primært på Lucie.
Vi analyserede alt bevismateriale
for at redde hende.
Obara havde for vane at samle på ting,
og han havde mange kvitteringer i sin lejlighed.
Teknikerne undersøgte dem nøje
og skabte en tidslinje over Obaras handlinger.
Han havde kvittering på alt.
Og det var muligt for dem at rekonstruere,
ud fra hans kvitteringer, hvor han var i løbet af dagen.
Ifølge vores analyser, den 1. juli omkring klokken 15:00
mødtes Obara med Lucie og tog til Zushi.
På vej til Zushi
stoppede Obara og Lucie på en restaurant nær yachthavnen i Hayama.
Det blev bekræftet af vicepolitiinspektør Asano.
1. JULI 2000
Om aftenen ved 17-tiden
tog de til Obaras lejlighed ved Zushi Marina.
Herefter, er det uvist, hvor Lucie befandt sig.
2. JULI 2000
Mellem natten den 2. juli og morgenen den 3. juli
kørte Obara tilbage til Tokyo.
4. JULI 2000
D. 4. juli købte Obara en masse ting.
Den 5. juli besøgte Obara en lejlighed ved Blue Sea Aburatsubo,
en af de mange ejendomme han ejede.
Næste dag
klagede en beboer til bestyreren over støj, der kom fra Obaras lejlighed.
Blandt kvitteringerne finder de et meget besynderligt køb på
en motorsav, cement, og er telt.
De begynder at finde ud af,
at sandsynligvis blev disse ting benyttet til at dække over en forbrydelse.
Analytikerne konkluderede,
at Lucie døde om natten den 1. juli.
I løbet af de næste dage,
blev hendes lig blev flyttet fra Zushi Marina til Blue Sea Aburatsubo.
Der blev hun formentlig parteret.
Efter at have analyseret flere beviser,
havde vi intet andet valg end at drage denne konklusion.
I Lucies sag
ville vi have gode beviser,
men vi havde kun indicier for, at det var ham.
Vi havde brug for solide beviser for at bygge Lucies sag op,
men uden et lig,
kunne vi ikke retsforfølge ham for mord.
Anklageren begyndte at sige, at det ville være svært
at føre en sag uden en tilståelse.
Vi vidste, at vi måtte finde liget uanset hvad.
POLITIINSPEKTØR KATSUYOSHI ABE TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Først ledte vi efter steder,
hvor et lig kunne være gemt i området.
Vi anede ikke, hvor hun kunne være.
Det kunne ikke være langt fra lejligheden i Aburatsubo.
Ledelsen gav os en sidste uge til at lede.
Når ugen var slut, blev vi lukket ned.
Jeg havde ondt i maven.
Jeg sagde til mine mænd, at det her var vores sidste chance.
Jeg frygtede,
hvad der ville ske, hvis vi ikke fandt hende.
Vi havde brug for, at han kom i fængsel.
Sådan havde jeg det.
VICEPOLITIINSPEKTØR YUJI NOZOE TOKYO HOVEDSTADS POLITI
Stederne, vi skulle gennemsøge
var farligt terræn.
Vi ledte i dagevis
indtil vi var møgbeskidte og stinkende.
9. FEBRUAR 2001 FORSVUNDET I 223 DAGE
Vi tog ud til kysten kl. 8:15 om morgenen.
Der var to eller tre huler der.
Jeg stolede på min mavefornemmelse.
Området var fyldt med ting, der var skyllet op på land.
Så vi ryddede alt ud indefra i hulen.
Da vi havde ryddet ud,
så vi et badekar.
Jeg vendte det om.
"Det er kødædende insekter," sagde jeg.
Jeg ryddede området og gravede omkring det.
Først lignede det en stor sæk.
Da jeg åbnede den,
jeg var sikker på, det var Lucie.
Jeg stod i nærheden af hulen,
da min telefon ringede.
Jeg hørte Nozoes stemme sige: "Det er her! Det er her!"
Hans ord var så slørede, at jeg ikke forstod, hvad han sagde.
Så jeg sagde: "Vent der. Jeg kommer med det samme."
En stor flok glenter havde samlet sig over stedet
og skræppede højt.
De kunne lugte døden og begyndte at kredse rundt på himlen.
Tidligt om morgenen, da de fandt liget,
tænkte jeg: "Okay. Jeg må ringe til Tim."
Jeg opdaterede ham, fordi Tokyos politi ikke gjorde det.
Jeg kan huske…
…den lange pause, da jeg fortalte ham det.
Det opkald bliver siddende i mit hoved.
Jeg kan huske præcis, hvor jeg var. Jeg stod i en baggård.
Det var en regnfuld dag
og det var Jake. Han sagde: "De har fundet hende."
Jeg var forhåbningsfuld hele tiden
indtil det øjeblik hvor…
Og så, 20 minutter senere, tror jeg, ringede en japansk tolk og sagde,
at tandjournalen var tilbage og det var definitivt Lucie.
Jeg stod bare i gaden og råbte.
Det var første gang jeg indså,
at Lucie kunne være død.
Jeg elsker Lucie så højt.
For den vidunderlige og smukke person hun var,
både indeni og udenpå.
Hun talte aldrig dårligt om nogen
og fik altid folk til at føle sig helt specielle.
Hun var elsket af så mange mennesker.
Hvordan kan nogen gøre noget så forfærdeligt,
så umenneskeligt, så ondt.
Når Lucies morder bliver dømt for sine forbrydelser
for mig, kræver retfærdigheden, at han tilbringer resten af sit liv i fængsel
og tænker over hans uhyrlige forbrydelser.
Vi kan nu sigte ham for Lucies mord.
Og for ofrenes skyld bør han få den maksimale straf.
Jeg kan ikke forudsige, hvordan retssagen vil udspille sig.
Hvis det er ham, der dræbte Lucie,
håber jeg, han aldrig ser solens lys eller trækker vejret igen.
JOJI OBARA SIGTES FOR BORTFØRELSE, VOLDTÆGT MED DØDEN TIL FØLGE
OG FORSØMMELIG OMGANG MED LIG
OG MED VOLDTÆGT MED DØDEN TIL FØLGE I DØDEN AF CARITA RIDGWAY.
Vi sad i retslokalet og Obara sad lige derovre
og det føltes virkelig surrealistisk.
Jeg havde ikke mere tilbage at blive følelsesladet over.
DER ER KUN TILSTRÆKKELIGE BEVISER TIL AT SIGTE OBARA
I YDERLIGERE 8 SAGER UD AF HANS ESTIMEREDE 400 OFRE.
Hvis jeg satser alt mit livshåb på, at han bliver dømt skyldig,
så sætter jeg bare mig selv op til endnu en katastrofe.
OBARA MODTAGER LIVTIDSSTRAF FOR DRAB PÅ CARITA RIDGWAY
OG FOR 8 TILTALER OM VOLDTÆGT.
MEN HAN FRIFINDES I ALLE TILTALER SOM RELATERER TIL LUCIE.
Dommen i retten i dag har vist, at
Lucies liv ikke var forgæves.
Lucie har sørget for at få retfærdighed for Carita Ridgway,
og de otte andre voldtægtsofre,
som på modig vis har stået frem og støttet denne sag.
Men uheldigvis fik vi ikke retfærdighed for Lucie i dag.
Jeg var så skuffet.
Ikke skyldig? Jeg tænkte: "Aldrig i livet."
Efterforskerne på det tidspunkt var mere vrede end overraskede.
Obara havde gjort nogle forfærdelige ting.
Ja?
Hvad er jeres planer herfra?
Vi har været helt klare. Vi mener
at vores familie fortjener at få retfærdighed for Lucie,
og at de skulle overveje en appel.
Politiet havde alle disse usammenhængende
tråde, men de havde ikke samlet dem til en stærk nok sag,
og hvad de efterfølgende gjorde, da familien Blackman appellerede sagen,
var at bygge en stærkere sag.
I APRIL 2007 FØRES APPEL-SAGEN.
Vi gav hver en dråbe blod, sved og tårer, som vi havde.
Vi… gjorde, hvad vi var nødt til.
D. 16. DECEMBER 2008 BLIVER OBARA FUNDET SKYLDIG
I PARTERING OG AT FORLADE LUCIES KROP.
HANS LIVSTIDSDOM BLIVER ENDEGYLDIG.
I dag har sandhed, ære og retfærdighed sejret.
Ikke blot for Lucie, men for alle ofre for voldelige seksuelle forbrydelser.
Han har fået en livstidsdom, og jeg synes, retfærdigheden er sket fyldest.
I 2010 fik jeg chancen
for at besøge Lucies grav og vise min respekt,
så jeg tog til England.
Jane inviterede os på eftermiddagste,
hvilket var første gang jeg oplevede det.
Hun var meget gæstfri,
og jeg blev rørt over hendes varme velkomst.
Lucies grav er på en kirkegård.
Hendes navn står skrevet på monumentet.
"Lula - en stjerne, der oplyser vores himmel,"
stod der på gravstenen.
Det faktum, at Lucie kom fra et andet land for at arbejde
og blev offer for sådan en forbrydelse,
har efterladt en særlig følelse.
Hvert år siden har vi taget derhen for at formilde hendes ånd
og bede til, at hun hviler i fred.
Vi er kommet på besøg de sidste 20 år,
og det er den eneste sag, vi gør det for.
På en mærkelig måde
har Lucie givet os en oplevelse for livet.
Uanset hvor grufuldt det har været.
Du ved, det er noget,
en arv, som Lucie har efterladt
i mit hjerte og i min sjæl.
Og de… følelser er
meget rene og ubesmittede
af had og vrede, og resten af det,
fordi jeg har holdt de følelser væk fra Lucies minde.
Tekster af: Anna Emmeluth