NA MOTIVY ROMÁNU OD BLAKEA CROUCHE
TEMNÁ HMOTA
Právě zavíráme, promiňte.
Ahoj.
Znáš mě, ne?
Neřekl bych.
No tak, Matte.
Vy mě znáte?
Chodím sem pořád.
Vás já nikdy neobsluhoval.
Jsem Jason.
- No a? - Dneska tu byl večírek.
Dal jsi nám láhev Macallanu Rare.
Myslíte tuhle?
- Jo. - Za celý týden jsem nenalil ani kapku.
Zrovna jsi ji otevřel kvůli mému kámošovi.
Vás já nikdy v životě neviděl.
Matte. Krucinál, ty mě děsíš.
To není sranda. Prostě mi řekni, že víš, kdo jsem.
Fajn. Řeknu vám tohle.
Sežeňte si pomoc a vypadněte z mýho baru.
Mikeu! Máte s tím problém?
Ne.
- Pan Dessen? - Ano.
Já jsem doktor Randolph. Co vás přivádí na pohotovost?
No, myslím, že mám něco s hlavou.
Co to je?
Lorazepam na spaní.
Ty vole.
Tak jo, Jasone.
Kde sakra máme kávu?
Promiňte, že vás budím.
Víte, kde jste?
V Nemocnici u sv. Jana z Boha.
Výborně.
Mám výsledky z cétéčka a mozek poškozen není. Nemáte žádný nádor.
Jen povrchové pohmožděniny, ale nic vážného.
Udělali jsme i toxikologické vyšetření.
Našli jsme něco, co jsem ještě neviděla.
Psychoaktivní směs.
Chtěl jste kontaktovat rodinu.
Jo.
V celém Chicagu žádná Daniela Dessenová není.
A na Střední školu sv. Petra žádný Dessen nechodí.
- To ne. - Probereme,
co jste v noci řekl doktoru Randolphovi. Říkal jste...
„Nebyl to můj dům. Nábytek byl jiný.
Kuchyň byla úplně předělaná.“
Opravdu tomu věříte, Jasone?
„Jason Ashley Dessen, narozen v Denisonu v Iowě.
Získal titul bakaláře na Chicagské univerzitě.
Doktorský titul tamtéž.“ Potud to sedí?
Jo.
„Postdoktorská stipendia na Harvardu a Princetonu.
V roce 2010 získal Cenu Pavia.“
A podle tohoto článku jste se přes rok neukázal na veřejnosti.
PÁTRÁNÍ PO OCENĚNÉM FYZIKOVI DR. JASONU DESSENOVI
DANIELA DESSENOVÁ – PROFILY ADRESA, TEL. ČÍSLA, E-MAILY
DANIELA VARGASOVÁ
Potřeboval jste někdy psychiatrickou péči?
Existují speciální kliniky...
NADCHÁZEJÍCÍ VÝSTAVY ADRESA
...pro lidi, kteří se cítí poněkud odpojeni od reality.
Začala bych kompletním posouzením.
Byl byste pro?
Rozhodně.
Díky, paní doktorko.
Možná teď někde pobíhá a vyzrazuje naše tajemství.
Nahlásíme to policii.
Ztratili jsme čtyři lidi, a ty chceš na Velocity upozorňovat?
Má pravdu.
Kdybys byl vědec jako Jason, kam bys šel?
Do nemocnice.
Pan doktor Hollis...
- Promiňte. - Zdravím.
Jsem tu první den a říkal jsem si, jestli byste mi nepůjčila propisku.
Jasně. Prosím.
Hned vám ji vrátím.
Ahoj, Jasone.
Ahoj.
POSLUCHÁRNA 1
První termodynamický zákon.
Pardon. Pokračujte.
Chce to někdo zkusit?
- Vážně? Nikdo? - Na co se ptala?
Na termodynamické zákony.
Tím prvním je zákon zachování energie.
Energie nemůže vznikat ani zanikat.
Co je to ta energie?
Lze ji popsat jako schopnost vykonávat práci, přičemž...
Já už to převezmu.
Díky, že jste za mě zaskočila. Omlouvám se za zpoždění.
Připadá vám to celý tak trochu nudný...
nebo už to všechno znáte?
To nevadí. Mně to nudný připadá.
Nuda to je.
Je to na vás.
Víte, co bude opravdová nuda?
Až za pět let zjistíte, že jste nedávali pozor.
Zjistíte, že pracujete pro druhé, nejspíš pro nějakého manažera,
který si na vás vybíjí svou frustraci a zoufalství,
zatímco vy prodáváte zboží a služby, které vám jsou lhostejné,
pro nějakou nadnárodní korporaci, které je ve skutečnosti u prdele...
Promiňte mi ten výraz. ...jestli žijete. Mně to jedno není.
Protože v tento prchavý okamžik... Jak se jmenujete?
Riley.
Riley? No jasně, Riley. V tento prchavý okamžik
může Riley a všichni, co jsou na mobilu... Odložte je.
Máte možnost sedět v učebně a hloubat o tajích naší existence.
Což je skvělé.
A teď...
Nečekám, že všechno pochopíte.
Tak krutý nejsem.
Ale čekám od vás, že si té příležitosti budete vážit.
Dávejte pozor.
Toť vše.
Třeba když vám něco říkám.
Například že v roce 1850
geniální člověk jménem Rudolf Clausius...
Hned mi zavolej, kdyby se k tobě cokoliv doneslo.
Jo, máme o něj velký strach.
Děkuju.
Něco nového?
Ne. Dawn mluvila s někým od sv. Jana.
Jason tam včera byl.
Dawn tam jela, ale už byl pryč.
Zjistila, v jakém byl stavu?
Ne, ale aspoň víme, že neodjel z města.
- Co u tebe? - Vůbec nic.
Co Ryan?
Volala jsem mu.
Dobře. Tak to zkoušej dál. Zavolej, když se něco dozvíš.
Zavolám.
- Máte pozvánku? - Já znám autorku.
Otevíráme zítra. Dnes jen pro zvané.
- Daniela mě pozvala. - Dobře. Jméno?
Dessen, Jason.
Doktor Dessen?
Jo.
Vydržte chvilku.
V obálce jsou tři kartičky. Jednu z nich dejte té paní uvnitř.
Promiňte, nepoznala jsem vás.
Dobrý den. Vítejte. Vybral jste si kartičku?
Nevíte, kde je Daniela? Autorka.
Vím jen, že je někde za těmi dveřmi. Promiňte.
Půjdete dveřmi číslo dvě.
Obálku se zbylými kartičkami zavřete a nechte si ji u sebe.
- Jo. - Bavte se.
VE VZPOMÍNKÁCH ZNÍ KROČEJE
CHODBOU, JÍŽ JSME NEPROŠLI
KE DVEŘÍM, JEŽ JSME NEOTEVŘELI. T. S. ELIOT
- Jsi to ty. - Slyšela jsem, žes přišel.
Kde je Charlie?
Jaký Charlie?
Drahoušku, tys to dokázala.
Je tu někdo z Timesů.
Dobře. Promiň. Alesio, to je Jason Dessen.
- Jasone, Alesia Cheneyová, moje agentka. - Ten, co tě inspiroval?
Jo.
Jsem tak hrdej, že s tebou můžu kamarádit.
Ahoj. Vypadá to fantasticky.
Děkuju. Podívej, kdo přišel.
Ryane?
Jo. Dobře, už jdu.
Promiňte. Musím se věnovat hostům, ale večer pořádám menší sešlost
- u sebe doma. Přijdeš? - Jo.
- Jasone? - Jo. To si nenechám ujít.
No ty vole, kdes byl?
Prý ti hráblo a šoupli tě do cely.
Ale taky jsem slyšel, že farmaříš v Kostarice.
I to, že seš mrtvej.
No, mrtvej určitě nejsem, takže...
Hele, jak fungovaly ty sloučeniny, co jsem pro vás loni připravil?
Sloučeniny? Jaký sloučeniny?
Aha. Prosím tě, já vím...
Chápu, žes podepsal tunu dohod o mlčenlivosti, Jayi,
a nejsem kretén, ale udělal jsem toho pro tebe a Velocity dost. Neoficiálně.
- A... - Velocity?
Řekls Velocity, takže to tam znáš.
Co děláš?
O co jde? Co to na mě zkoušíš?
- Co blbneš? - Jenom... Ještě jsme neskončili.
Zdravím. Pardon.
Všechny vás zdravím. Věnujte mi chvilku pozornost.
Chci vám říct jen pár věcí.
Občas si klademe zásadní otázky:
„Kdo jsem? Kým bych mohl být?
Kým bych byl, kdyby v roce 1990 Bulls porazili Pistons?“
Jen se ptám.
Všichni víme, že náš život je poznamenaný našimi volbami.
A já se sice nevyžívám v lítosti,
ale přiznám se, že ve mně cesty, které jsem nezvolila, vzbuzují zvědavost.
Dnes jste si všichni museli zvolit, kterou verzi mé výstavy uvidíte.
Zbylé kartičky byste měli mít u sebe.
Jsou to vstupenky, které můžete využít
kdykoli v příštím měsíci a vydat se jinou cestou.
Zjistit, jestli je jinde tráva zelenější.
Děkuji svému úžasnému týmu. To vy jste to umožnili. Díky.
A děkuji vám všem, že jste přišli. Moc to pro mě znamená.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Kde se ta výstava ještě bude konat?
V New Yorku a pak v Bostonu.
A od příštího měsíce v Los Angeles.
Takže tam nejspíš poletím.
No, možná poletím s tebou.
Můžeme tam strávit víkend.
Vážně?
Proč ne?
To by se mi líbilo.
Dneska mi volal.
Ryan?
Jo. Prý jestli jsme mluvili o té jeho nabídce.
Jídlo.
Můžu se najíst později? Kámoši jdou do skateparku.
Kdo tam bude?
Brooke, Drew, Adam a Michelle.
Dobře.
Fakt se nechceš najíst?
- Ne, to je dobrý. - Tak do desíti doma.
Jo. Díky.
- Hej, mladej. - No?
Mohl bys to Brooke říct.
- A co? - Že se mu líbí.
Tak to ani nápad.
No, vztahy jsou jako vyjednávání,
a kdo promluví jako první, ten prohraje.
To je cynický pohled na lásku, lásko.
Kdo se tu baví o lásce?
Jenom jí dej najevo zájem, ale moc svoje city neodhaluj.
Jako že mám být odměřenej?
Odměřenej.
Jo. Odměřenej tak akorát.
Ale cool.
Užij si to. Buď sám sebou.
- Jo. - Měj se.
- Jo, díky. - Jo.
- Co to mělo být? - Co?
Ukaž, jak má být odměřenej.
Jakože...
To ne.
- Ahoj. - Ahoj.
Chceš?
Takže...
Už jsme tu jen my tři.
Tak ven s tím.
Kdes byl?
Hypoteticky.
Hypoteticky?
Ajaj.
Jistý vědec... profesor fyziky...
- Ano? - ...má za manželku
ženu svých snů a má s ní syna.
Vedou spokojený život.
Až do jednoho večera, kdy tento muž zajde do baru.
Sejde se tam se starým kámošem ze studií, který získal prestižní cenu.
Ale cestou domů se mu něco přihodí.
Nedojde tam.
Když se úplně probere,
všechno je jinak.
- Nádor na mozku, úraz hlavy? - Podle cétéčka ne.
Třeba je to nějakej přehnanej deepfake fór.
Během pěti hodin mu někdo kompletně zrenovoval dům.
A tím nemyslím obrazy na zdech.
Mám na mysli nový nábytek a přístroje.
Přesunuly se vypínače, stěny mají jiné barvy.
Takhle složitý fórek by nikdo nezrealizoval.
A k čemu by to bylo?
A kolik má v sobě LSD?
To asi bude zásadní.
Dobře, pak... Nevím, no, zní jako blázen.
Blázen nejsem.
Tvoje agentka dneska říkala, že jsem tě inspiroval.
- Jo. - Jak to?
Dlouho jsme se neviděli a ty ses tu jednou večer naráz objevil.
Říkals, že na mě myslíš. Ty si to fakt nepamatuješ?
Říkal jsi...
že naše existence je založená na volbách.
Že naše volby tvoří celé světy.
A že teda teoreticky
obýváme současně nekonečné množství světů.
Řekls mi, že v tomto světě
byla tvoje nejhorší volba ta, co se týkala mě.
Já ti odpověděla,
že jsme si tu svou chvilku užili před lety
a že tě miluju.
Budu tě milovat navždy.
Ale teď jsme přátelé.
Už jsem v jiné situaci a ty taky.
Dlouho jsme si povídali.
Začal jsi mluvit o svém výzkumu a zmínil jsi jeden tajný projekt.
Něco mě zarazilo, takže mi to utkvělo.
Řekls, že už se asi nikdy neuvidíme.
Když jsme se dneska potkali,
jako první ses zeptal, kde je Charlie.
Kdo je Charlie?
Náš syn.
Cože?
Řeknu vám, co vím.
Žijeme spolu v jednom bytě.
Na Logan Square.
Máme 15letého syna Charlieho.
Kámo, to není vtipný. Proč to vůbec vytahuješ?
Ryane?
Ty jsi slavný neurovědec.
- Jo? - Dostal jsi Pavii.
Přednášíš po celém světě.
To je úplně ujetý.
Po světě.
Víš, Jayi, podle mě by sis měl...
vysrat oko.
A já ti ho nejdřív namastím, aby se ti dobře tlačilo.
Jdi do hajzlu. Fakt, ty vole.
Ryane, poslouchej mě.
- Ryane! To není prdel. - Co?
Nezbláznil jsem se. Přísahám.
Rozumím.
Musím něco pořešit.
- Jo. - Chceš, aby odešel?
- To je dobrý. - Jo? Tak dobře.
Zítra přijdeš umýt nádobí, viď?
- Skvělá výstava. - Dobrý. Jo.
- Děkuju. - Jo. Děkuju.
Promiň.
Proč máš můj kartáček?
- Ahoj. - Ahoj.
To jsi fakt nemusela.
- Mohl jsem spát v hotelu. - Ne. Zůstaneš tu se mnou a basta.
Oblečení máš v pračce, tak jsem ti tam když tak něco nachystala.
Děkuju.
Čí jsou?
Bývalého přítele.
Fakt nevím, proč jsem si je nechala, ale...
- Protože jsou luxusní. - Protože...
To jo. Jsou luxusní.
Když jsi byl v nemocnici,
co ti zjistili?
Na nic nepřišli.
Že prý mám v těle nějaké drogy, které jsem si nevzal.
Chtěli si mě tam nechat.
Aha. A není to v tuhle chvíli to nejlepší řešení?
Psychiatrickou pomoc nepotřebuju. Jenom odpovědi.
Jo.
Já vím, že si myslíš, že jsem přišel o rozum.
Prospi se.
Ahoj.
Promiň, nechtěl jsem tě vylekat.
Ty někam jdeš?
Jo. Dneska mám trénink.
No jo, vlastně.
Vyndal bys kuře z mrazáku a dal ho do dřezu?
Musí se rozmrazit.
- Jo. - Dobře. Díky. Měj se.
Užij si to.
Díky.
Kamaráde. Copak?
- Čau, Ryane. - Čau.
Daniela říkala, žes jí volal. Tak ty teď voláš mojí ženě?
Jo, jen jsem si říkal, že bude nadšená.
- Tak poslouchej, Ryane. - Co?
Řeknu ti to jasně, jo?
Svůj život v Chicagu mám rád a stěhovat se nehodlám.
Takže tu práci nevezmu.
Jasný?
- Nevezmeš... Dobře. - Takže...
Ty jo, sakra. Promiň, že jsem to přepískl.
Jo, tos teda přepískl.
Ach jo. Fajn.
- Fajn. - Rozumím.
Dobře.
Haló?
Ahoj.
Kristepane. Jasone. Jsi v pořádku?
To nevím.
Kde jsi?
Chystám se vejít do psychiatrické nemocnice.
Nechej si ode mě pomoct.
Asi potřebuju mluvit s někým, kdo mě nezná.
Do které nemocnice?
Možná to není dobrý nápad.
Technicky vzato je to můj dům.
Ne.
V našem domě
tu fotku vodopádu máme taky.
Jenže jsme na ní i my dva a Charlie.
Já tam nikdy nebyla.
Byli jsme tam před pěti lety.
Byl to ten nejlepší výlet.
Jasone, zněla znepokojeně.
V tom mobilu.
Může ti pomoct.
Tohleto je pokoj mého syna.
Nebo by měl být.
Našeho syna...
kterého baví anime.
Skateboarding.
Je zamilovanej. Je... chápeš. No tak.
Kreslí ty šílené krajiny, co se ti tak líbí.
V 15 už si vybírá uměleckou školu.
A ty jsi na něj moc hrdá, protože na to má talent po tobě.
Hele...
Když jsem ti řekla, že jsem těhotná,
potřeboval sis to promyslet.
To si pamatuju.
Druhý den jsi přišel ke mně domů a řekl mi, že se musíš věnovat výzkumu.
Že příští rok svého života strávíš v laboratoři
a že si zasloužím něco lepšího.
Že si to zaslouží naše dítě.
- Ne. - Sama jsem ho mít nechtěla.
Každý jsme prostě šli svou cestou.
Tak to nebylo. Já jsem si to promyslel a řekl ti, že na konci života
chci radši mít vzpomínky na tebe než na chladnou laboratoř.
Ne. Řekl jsi, že na to nejsi připravený.
To jsem neřekl.
Ty si ze mě utahuješ?
Nebo tady s bláznem potmě procházím nějaký dům?
Říkám ti pravdu.
Měli bychom jít.
Mrzí mě to.
To, co říkáš, že se mezi náma stalo.
To je dávná minulost.
A tohle celý. Prostě...
Nechci tě děsit.
Jen nechápu, jak se tvoje realita může lišit od té mojí.
Nemůžu s tím nic udělat.
Vím, že mám vzpomínky na celé manželství s tebou, což...
Vím, že to zní úplně šíleně.
Ale určitě bych ti nelhal.
Nevím, co to přesně znamená, ale...
věřím ti.
PROHLÁŠENÍ O CÍLECH
PROTOTYP SKELET + IZOLACE
VZPĚRY PODSTAVEC S OBVODY
KABELY VE STĚNÁCH DNO PROTI STATICKÉ ELEKTŘINĚ
Ty kráso.
- Co je? - On to dokázal.
To mě pos... On to dokázal.
Ale co?
Můj projekt.
Byla to ujetá teorie.
Ujetá.
Co když Jason, který žil v tomhle světě, který dostal Pavii,
v jehož domě jsme byli, za kterého mě všichni mají...
Co když postavil
větší verzi mojí schránky, kde by v superpozici nebyla jedna částice,
ale živý člověk?
Schránku, která by umožňovala cestování
mezi množstvím realit podle kvantové fyziky.
A co když tu schránku použil, aby se dostal do mého světa?
Co když...
ten člověk, co mě unesl...
jsem byl já?
Jak bys to mohl být ty?
Ne úplně já. Jedna moje verze.
Jakože... Tak si představ,
že jsme před lety až do chvíle, než jsi otěhotněla, byli tentýž člověk.
Pak jsme se rozdělili a zamířili každý do jiného vesmíru.
Rozdělili jsme se, protože já se rozhodl být s tebou
a on se chtěl věnovat práci, což vedlo ke vzniku té schránky.
Co když jsem právě teď
v jeho světě...
a on v tom mém?
Proč bys to ale sám sobě dělal?
7. ŘÍJNA CHARLIEHO 16. NAROZENINY
Jsem ráda, žes mě našel.
Já taky.
Co to je?
Důkaz.
Čeho?
Že nejsem blázen.
Ty stopy po snubním prstenu z prstu nakonec zmizí
a vzpomínky budou to jediné, co mi zbyde
po životě, co jsem měl.
Takže mi to má připomínat, co je skutečné
a proč se musím vrátit domů.
- Ahoj. - Ahoj.
Jsi vzhůru?
Jo.
Chceš jít sem dolů?
Vyprávěj mi o nás.
O nás?
Dobře.
Jak začít?
Brali jsme se narychlo,
což hodně lidí nasralo.
Pak jsme měli úžasnou párty,
ta byla skvělá.
A potom se z nás zanedlouho stali rodiče.
Prvních pár let bylo náročných.
- Bylo to těžký. Dost. - Jak to?
Však to znáš. Nebo možná ne.
Ale život umí člověka prostě...
semlít.
A...
Změnily se nám priority.
Já trávil míň času v laborce, ty ve studiu.
Nakonec jsem přišel o financování
a tys nakonec přestala malovat.
Přestala jsem malovat?
Jo.
Takže jsme takoví... nudní?
Tak to neberu.
Aha. A jak to bereš?
Vybudovali jsme si spolu život.
Jsem šťastná?
Jo.
Měli jsme několik krizí, ale jo.
A jsi i moje nejlepší kamarádka.
A co sex?
Ježíši. Ty se fakt červenáš?
To je tak divný.
- Je špatnej? - Ne.
Ne.
Promiň.
Ne.
Haló?
Kdo je tam?
Zavěsil.
Hej. Poslouchejte, nedělejte to.
Půjdu s váma. Jí se to netýká.
Odhoď ten mobil. Co jsem řekla?
Danielo, dělej, co říká.
Ne. Danielo.
Danielo. Ne. Danielo.
Ne.
Danielo.
Překlad titulků: Kristina Himmerová