KÉSZÜLT BLAKE CROUCH REGÉNYE ALAPJÁN
SÖTÉT ANYAG
Záróra, haver! Bocs!
Hahó!
Ismersz, ugye?
Nem hinném.
Ne már, Matt!
Honnan tudod a nevem?
Mert ez a törzshelyem.
Hát, én még soha nem szolgáltalak ki.
Jason vagyok.
Az jó.
Volt itt ma egy buli, haver!
És megittunk egy üveg Macallan Rare-t.
Erre gondolsz?
Aha.
Egy hete nem ivott belőle senki.
Az előbb... Kinyitottad a hátsó traktust a barátomnak.
Soha életemben nem láttalak.
Matt! Kiborítasz, bazmeg! Ne már!
Nagyon nem vicces, hallod? Csak ismerd be, hogy ismersz!
Na jó. Mondok én neked valamit.
Húzz a picsába a báromból, és menj el orvoshoz!
Mike!
Ugye nem akarsz balhét?
Dehogy!
- Mr. Dessen? - Igen?
Dr. Randolph vagyok. Mi a problémája?
Hát, azt hiszem, valami nem stimmel a fejemmel.
Az mi?
Lorazepam. Altató.
Ilyen tré cuccokat!
Na jó, Jason...
hol tartjuk a kurva kávénkat?
Sajnálom, hogy felébresztettem.
Tudja, hol van?
a János apostol kórházban.
Helyes.
Megjött a CT eredménye. Nincs agykárosodása.
Nincs daganata.
Kisebb zúzódásokat látok, de semmi komoly.
Elvégeztünk egy toxikológiai vizsgálatot is.
Egy ez idáig ismeretlen anyagot találtunk a szervezetében.
Pszichoaktív vegyületet.
Kérte, hogy találjuk meg a családját.
Igen.
Daniela Dessen nevű lakos nincs Chicagóban,
és a Szent Péter Gimnáziumnak sincs Charlie Dessen nevű diákja.
- Nem, nem! - Térjünk rá arra,
amit dr. Randolphnak mondott tegnap este!
Azt mondta...
„Nem az én házam volt. Más a bútor.
A konyhát teljesen átalakították.”
Valóban ezt hiszi, Jason?
„Jason Ashley Dessen, született Denisonban, Iowa államban.
A Chicagói Egyetemen diplomázott,
és ott szerzett doktori fokozatot is.” Eddig stimmel?
Aha.
„Posztdoktori ösztöndíj a Harvardra és a Princetonra.
2010-ben elnyerte a Pavia-díjat.”
A cikkben az áll, egy éve nem mutatkozott a nyilvánosság előtt.
KERESIK A DÍJNYERTES FIZIKUST, DR. JASON DESSENT, AKI ELTŰNT.
PROFILOK
CÍM, TELEFONSZÁMOK, E-MAIL-CÍMEK
Kezelték korábban pszichiátrián?
Egyes létesítmények kifejezetten...
KÖVETKEZŐ KIÁLLÍTÁSOK CÍM:
...azoknak segítenek, akik nem találják a helyüket
és nem tudják elkülöníteni a valóságot a fantáziájuktól.
Teljes körű vizsgálattal kezdeném.
Hajlandó lenne alávetni magát?
Természetesen.
Köszönöm, doktornő!
És ha éppen világgá kürtöli a titkainkat?
Vonjuk be a rendőrséget!
Elvesztettünk négy embert, és a Velocityre akarod irányítani a figyelmet?
Igaza van.
Hová mennél, ha hozzá hasonlóan a tudomány embere lennél?
Kórházba.
Dr. Hollis...
- Elnézést! Üdv! - Üdv!
Ez az első napom,
és tök kínos, de kölcsönvennék egy tollat.
Hogyne, persze! Csak tessék!
Mindjárt visszahozom.
Szia, Jason!
Szia!
1-ES ELŐADÓ
A termodinamika első törvénye.
Bocs! Folytassa!
Valaki nem próbálja meg?
- Ez komoly? Senki? - Mi a kérdés?
Termodinamikai törvények.
A termodinamika első törvénye
az energiamegmaradás törvénye.
Így szól: energiát nem lehet teremteni, sem elpusztítani.
Mit értek energia alatt?
Az energia leírható úgy, mint a rendszeren végezhető munka,
ahol a munka...
A TERMODINAMIKA TÖRVÉNYEI
Átveszem, jó?
Kösz, hogy helyettesítettél. Bocs a késésért!
Mindenkit untat a téma...
vagy már eleve tudjátok az egész anyagot?
Nem gáz. Kicsit nekem is unalmas.
Az.
De ez tőletek függ.
Tudjátok, mi az igazi unalom?
Az életetek öt év múlva, amikor rádöbbentek, hogy nem figyeltetek.
És valaki másnak melóztok majd, valami középvezetőnek,
aki a frusztrációit és csüggedtségét rajtatok éli ki,
míg ti olyan szolgáltatást vagy árucikket sóztok el valami multi nevében,
amire magasról tesztek, ahogy a cég is kurvára leszar...
már elnézést... titeket.
De engem érdekeltek.
Mert erre a kis időre... Hogy is hívnak?
Riley.
Riley? Ja igen, Riley. Mert erre a kis időre
Riley és mindenki más, aki éppen a mobilját nyomkodja... eltenni őket...
itt ülhet ebben az előadóban, és a létezésünk titkain merenghet.
Ami remek.
Na mármost...
nem várom el, hogy mindent megértsetek,
nem vagyok kegyetlen ember.
De elvárom, hogy tiszteljétek a lehetőséget.
Figyeljetek ide!
Ennyi.
Teszem azt, amikor beszélek.
Példának okáért 1850-ben
egy zseniális férfi, akit Rudolf Clausiusnak hívtak...
Felhív azon nyomban, ha hall valamit?
Igen, nagyon aggódunk miatta.
Előre is köszönöm.
Van valami?
Nincs. Dawn beszélt valakivel a kórházból.
Jason ott járt tegnap este.
Dawn odarohant, de Jason addigra már lelépett.
Mit tudott meg az állapotáról?
Semmit. De legalább tudjuk, hogy a városban van.
- Nálad mi a helyzet? - Semmit nem találok.
Mi van Ryannel?
Hagytam neki üzenetet.
Oké. Próbálkozz! Ha van valami, hívj!
Úgy lesz.
- Láthatnám a meghívóját? - Ismerem a művészt. Ő...
A nyilvános megnyitó holnap lesz. A mai zárt körű.
Értem, de Daniela
- hívott meg. - Rendben. A neve?
Dessen, Jason.
Dr. Dessen?
Igen.
Egy pillanat!
A borítékban három kártyát talál.
Válasszon egyet, és adja át a hölgynek a bejáratban!
Elnézést, hogy nem ismertem fel!
Üdv! Isten hozta! Kiválasztotta a kártyát?
Tudja, hol találom Danielát?
A művészt.
Annyit tudok, hogy valahol hátul van. Sajnálom.
A kettes az ön ajtaja.
A többi kártyát tegye a borítékba,
és a kiállítás végéig őrizze meg!
- Oké. - Jó szórakozást!
LÉPTEK VISSZHANGJA AZ EMLÉKEZETBEN
A FOLYOSÓN ÁT, AHOL NEM HALADTUNK
AZ AJTÓHOZ, MELYET KI NEM NYITOTTUNK.
Hát itt vagy!
Szóltak, hogy eljöttél.
Hol van Charlie?
Milyen Charlie?
Drágám, megcsináltad!
Figyu, itt a The Times is!
Oké. Remek. Alesia, az úr Jason Dessen.
Jason, ő Alesia Cheney, az ügynököm.
Az a Jason, aki a kiállítást inspirálta?
Igen.
Büszke vagyok, hogy a barátod lehetek!
Szia! Állati jól néz ki!
Köszönöm! Nézd csak, ki van itt!
Ryan?
Igen. Oké. Megyek.
Bocs, srácok!
Jó háziasszonynak kell lennem, de utána lesz egy szűk körű buli nálam.
- Eljöttök? - Aha. Persze.
- Jason? - Hogyne! Ki nem hagynám.
Nabazmeg! Mégis hol a picsában voltál?
Az járja, hogy annyira bekattantál, hogy diliházba dugtak.
Igaz, azt is hallottam, hogy elmentél Costa Ricára földművesnek.
Ja, meg azt is, hogy meghaltál.
Hát, halott tuti nem vagyok, szóval...
Mondd csak, bevált a kis koktél, amit tavaly kaptál tőlem?
Koktél? Milyen koktél?
Vágom. Tisztában vagyok vele...
hogy egy halom titoktartásit írtál alá, és nem akarok gyökér lenni,
de elég sok titkos melóm volt neked és a Velocitynek.
- És... - Velocity?
Azt mondtad...
Azt mondtad, Velocity, azaz ismered a helyet.
Ez most mire jó?
Mi ez már? Mi ez a szarakodás?
- Most mit művelsz? - Még nem végeztünk.
Szia! Bocs!
Üdv mindenkinek! Egy kis figyelmet kérek!
Szeretnék mondani pár dolgot.
Néha feltesszük magunknak a nagy kérdéseket:
„Ki vagyok én? Ki lehetnék?
Ki lett volna belőlem, ha a Bulls legyőzi a Pistonst
az 1990-es konferenciadöntőben?”
Csak kérdezem.
Mind tudjuk, hogy az életünk menetét a döntéseink befolyásolják.
És ugyan én soha nem voltam az a megbánós típus,
beismerem, hogy valahol érdekel a „mi lett volna, ha”.
Ma este mindannyian hoztatok egy döntést,
ami eldöntötte, hogy a kiállításom melyik verzióját látjátok.
Nálatok vannak azok a kártyák, melyeket nem választottatok.
Ezek egyben jegyek, amikkel jövő hónapban visszajöhettek,
és megnézhettek egy másik utat.
Lehet, hogy a szomszéd kertje tényleg zöldebb.
Köszönöm a csodálatos stábomnak. Ez a ti érdemetek. Köszönöm!
És nektek is köszönöm, hogy eljöttetek. Nagyon sokat jelent nekem.
- Salud. - Salud.
Hol lehet még látni a kiállítást?
Hát, New Yorkban, aztán Bostonban,
és jövő hónaptól Los Angelesben.
Lehet, el is repülök oda.
Én meg lehet, veled megyek.
Felturbózzuk egy hétvégi kiruccanássá.
Komolyan?
Miért ne?
Ó, imádnám!
Felhívott ma.
Ryan?
Aha. Érdekelte, hogy beszéltünk-e az ajánlatáról.
Itt a kaja!
Ehetnék később? A spanjaim a deszkaparkban lógnak.
Kik vannak ott?
Brooke, Drew, Adam és Michelle.
Okés.
Tuti, nem kapsz be valamit előtte?
- Nem, kösz. - Tízre itthon legyél!
Oké. Köszi.
- Kicsim! - Igen?
Ma este elmondhatnád Brooke-nak.
- Mégis mit? - Hogy tetszik neki.
Eszébe ne jusson!
Egy kapcsolat kvázi egy tárgyalás eredménye,
és aki először megszólal, veszít.
Meglehetősen cinikusan látod a szerelmet, szerelmem.
Ki beszél itt szerelemről?
Mutasd ki, hogy érdekel, de... ne teregesd ki a lapjaidat!
Legyek flegma?
Flegma?
Ja. De csak módjával!
És higgadt.
Jó szórakozást! Add önmagad!
- Na ja. - Érezd jól magad!
- Köszi! - Okés.
Ez meg mi volt?
Mire gondolsz?
Hadd lássam a flegmát! Milyen egy flegma arc?
Hát...
Nem.
- Szia! - Szia!
Kérsz?
Hát... hármasban vagyunk.
Halljuk!
Hol voltál?
Képzeljünk el egy sztorit!
„Képzeljünk el”?
Baszki!
Van egy tudós, mondjuk, egy fizikus...
- Oké. - ...családos ember.
A neje álmai asszonya, és van egy fiuk.
Remekül megvannak.
Míg egy este hősünk el nem megy egy bárba,
hogy egy régi egyetemi haverjával megünnepeljék, hogy amaz nyert egy díjat.
De hazafelé menet történik valami.
És a tudós nem ér haza.
Amikor magához tér,
minden megváltozott.
Agydaganat, nagy ütés a fejre?
A CT szerint nem.
Lehet, hogy egy nagyon alapos, többszintű átverés.
Öt óra alatt totál átépítették a házát belülről.
Nem csak a képeket cserélték le a falakon. Új a bútor, mások a konyhagépek,
nem ugyanott vannak a villanykapcsolók, más színűek a falak.
Ennyire összetett átverés nincs.
És eleve, mi értelme lenne?
Mennyi LSD van a fickóban?
Úgy tűnik, ez a döntő tényező.
Oké, akkor viszont gőzöm sincs. Olyan, mintha megőrült volna.
Nem őrültem meg.
Az ügynököd azt mondta ma este, hogy én inspiráltam az installációdat.
- Így van. - Hogy értve?
Jó ideig nem találkoztunk, aztán egyszer csak betoppantál ide.
Azt mondtad, hogy én járok az eszedben. Tényleg nem emlékszel?
Azt mondtad, hogy a létünk választások sorozatáról szól.
És hogy a választásaink világokat teremtenek.
Így, elméletileg,
egyszerre népesítünk be végtelen számú világot.
Azt is mondtad, hogy ebben a világban
a legrosszabb döntésed a velem kapcsolatos volt.
Amire azt mondtam,
hogy jó régen valóban volt köztünk valami, és hogy szerettelek.
Mindig is szeretni foglak.
De már csak barátok vagyunk.
Máshol tart az életem, ahogy a tiéd is.
Sokat beszélgettünk.
Meséltél a kutatásaidról, és arról, hogy egy nagyon titkos projekten dolgozol.
Említettél valamit, ami szöget ütött a fejembe, ezért emlékszem rá.
Azt mondtad, hogy valószínűleg soha többé nem találkozunk.
Amikor ma megláttál,
az volt az első kérdésed, hogy: „Hol van Charlie?”
Ki az a Charlie?
A fiunk.
Mi van?
Elmondom, mit tudok.
Egy családi házban élünk
a Logan Square negyedben.
Van egy 15 éves fiunk, akit Charlie-nak hívnak.
Elég ebből, hallod? Rohadtul nem vicces. Miért hoztad fel?
Ryan?
Híres idegtudományi kutató vagy.
- Valóban? - Most nyerted el a Paviát.
Világszerte tartasz előadásokat.
Ez kurvára nem kóser.
Világszerte.
Tudod, Jay, én meg azt mondom erre, hogy szopjál le egy batyu faszt!
És hadd állítsam fel őket neked, hogy jó kemények legyenek a szádban!
Elmész te a picsába, haver!
Ryan, figyelj már!
- Ryan! Nem szórakozom, oké? - Mi van?
Nem ment el az eszem! Esküszöm!
Hallak.
Van egy kis dolgom.
- Aha. - Akarod, hogy elmenjen?
- Nem, nincs gáz. - Tuti? Oké. Rendben.
Holnap visszajössz, és elmosod az edényeket?
- Figyu, remek megnyitó volt. - Oké.
- Köszönöm! - Én is köszönöm!
Sajnálom.
Mit keres nálad az én fogkefém?
- Hahó! - Szia!
Tényleg nem akarok a terhedre lenni.
- Aludhatok szállodában is. - Nem.
Nem, nem, itt alszol nálam. Nem nyitok vitát.
A ruháidat bedobtam a mosógépbe. Itt van pár cucc, ha kell.
Köszönöm!
Ez kié?
A legutóbbi pasimé.
Gőzöm sincs, miért tartottam meg, de...
- Mert tök puccos. - Mert én...
Ráéreztél. Mert tök menő.
Amikor bent voltál a kórházban, mit mondtak, szerintük mi bajod?
Fogalmuk sincs.
Találtak valami fura drogot a véremben, de én nem vettem be semmit.
Be akartak utalni a diliházba.
Értem. Tuti, hogy nem a pszichiátria a legjobb megoldás?
Nem pszichiátriai segítség kell, hanem válaszok.
Értem.
Tudom, hogy most azt hiszed, elment az eszem.
Aludnod kell.
Hahó!
Bocs, nem akartalak megijeszteni.
Indulóban?
Aha. Edzésnap.
Valóban.
Figyu, vedd ki a csirkét a fagyasztóból, és tedd a mosogatóba, jó?
Ki kell olvadnia.
- Persze. - Oké. Köszi. Majd jövök.
Érezd jól magad!
Köszi!
Mizu, haver?
- Szia, Ryan! - Hahó!
Daniela említette, hogy felhívtad. Minek telefonálgatsz a feleségemnek?
Ja, én... Hát, gondoltam, nagyon bejön neki az ajánlat.
- Na jó. Ide hallgass, Ryan! - Mi az?
Igyekszem világosan fogalmazni, jó?
Szeretek Chicagóban élni, és nem megyek sehová.
Szóval az ajánlatra a válaszom: nem.
Oké?
- Szóval... Oké. Oké. - Azaz...
Baszki, haver! Bocs, ha túlléptem egy határt.
Ja, kurvára sikerült.
Baszki, haver! Vettem.
- Oké. - Oké, vettem, haver.
Remek.
Halló?
Szia!
Jézusom, Jason! Jól vagy?
Nem tudom.
Hol vagy?
Most megyek be a pszichiátriára.
Bárcsak hagynád, hogy segítsek!
Olyasvalakire van szükségem, aki nem ismer.
Melyik kórház?
Nem biztos, hogy ez annyira jó ötlet.
Elvégre az én házam.
Ne!
A mi házunkban
szintén ott lóg az a kép a vízesésről.
Csakhogy te, Charlie és én is rajta vagyunk.
Soha nem jártam ott.
Öt éve jártunk arra.
Életünk egyik legjobb nyaralása volt.
Jason, a nőnek aggodalmas volt a hangja...
a telefonban.
Hagyni kéne, hogy segítsen.
Ez a fiam szobája.
Azaz annak kéne lennie.
A fiunké...
aki imádja az animét.
Meg gördeszkázni.
Van egy lány, aki tetszik neki. Ő... Te is tudod.
Imád fura tájakat rajzolni. Odáig vagy érte.
Még csak 15, de már képzőművészeti fősulikat nézeget.
És nagyon büszke vagy rá, mert tőled örökölte a tehetségét.
Figyelj...
Amikor szóltam, hogy terhes vagyok, azt mondtad, átgondolod, és időt kértél.
Erre emlékszem.
Másnap átjöttél hozzám,
és közölted, hogy a kutatásod túlságosan lefoglal.
Hogy a következő évet egy steril laborban fogod tölteni,
és hogy jobbat érdemlek.
Hogy a gyerekünk jobbat érdemel.
- Nem! - Úgy döntöttem, egyedül nem vállalom.
Szétmentünk. Így történt.
Nem így történt! Átgondoltam,
és azt mondtam neked, hogy a halálos ágyamon
inkább rád szeretnék emlékezni, mint egy steril, hideg laborra.
Nem. Azt mondtad, nem állsz készen.
Soha nem mondtam ilyet.
Most szórakozol velem, bazmeg?
Vagy egy futóbolonddal vagyok együtt egy sötét házban?
Nem! Az igazat mondom.
El kell tűnnünk innen.
Sajnálom...
azt, amit mondtál, hogy történt.
Egy élettel ezelőtt volt.
És azt is, ami most van. Én...
Nem akarlak megrémíteni.
Csak nem értem, hogy az én valóságom miért nem a tiéd is.
Nem tudom összerakni. Én...
Egy egész házasságnyi emlékem van rólad,
és tudom...
Tudom, hogy őrültségnek hangzik.
De tudom, hogy soha nem hazudnék neked.
Nem tudom, mit jelent ez az egész, de...
hiszek neked.
KÜLDETÉS
DOBOZPROTOTÍPUS TÁMASZTÉK + IZOLÁCIÓS VÁZ
KERESZTGERENDÁK IRÁNYÍTÓ ÁRAMKÖRÖK AZ ALAPBAN
KÁBELEZÉS A FALBAN
A SZŰK ALAP CSÖKKENTI A STATIKUS INTERFERENCIÁT
Aztakurva!
- Mi az? - Megcsinálta.
A kurva... Sikerült neki!
Mit csinált meg?
Amit én is akartam.
Őrült teória.
Komplett elmebaj.
Mi van, ha a Jason, aki ebben a világban élt és elnyerte a Pavia-díjat,
akinek a házában jártunk, és akinek mindenki gondol engem...
Mi van, ha ő megalkotta
egy nagyobb verzióját a dobozomnak,
amiben nemcsak egy részecske,
hanem egy ember is szuperpozícióba kerülhet?
Egy doboz, ami... ami lehetővé tenné, hogy utazzunk
a kvantumfizika párhuzamos valóságai közt.
Mi van, ha ennek a doboznak a segítségével átment az én világomba?
Mi van, ha...
az a személy, aki elrabolt...
én magam vagyok?
Hogy lehetnél te?
Nem pont én. Egy verzióm.
Mint... Oké, képzeld el,
hogy ő és én régen egy személy voltunk,
egészen addig, míg teherbe nem estél!
Akkor váltunk szét saját, különálló univerzumainkra.
Azért váltunk ketté, mert én úgy döntöttem, hogy veled maradok,
ő pedig úgy, hogy a melót választja,
ami elvezetett a doboz megalkotásához.
Mi van, ha ebben a pillanatban
én az ő világában vagyok...
ő meg az enyémben?
De miért tennéd ezt magaddal?
HÉTFŐ, OKT. 7. CHARLIE 16. SZÜLETÉSNAPJA
Örülök, hogy rám találtál.
Én is.
Ez mi?
Bizonyíték.
Mire?
Hogy nem vagyok őrült.
Idővel a gyűrű nyoma elhalványul,
és csak az emlékeim maradnak meg az életemről, amit eddig éltem.
Ez emlékeztet arra, mi a valóság, és mihez kell visszatérnem.
- Hahó! - Szia!
Még fent vagy?
Aha.
Lejössz?
Mesélj rólunk!
Rólunk?
Oké.
Hol kezdjem?
Villámgyorsan összeházasodtunk,
amivel sokakat halálosan felzaklattunk.
Volt egy állati jó bulink. Fergeteges volt.
Nem sokkal utána szülők lettünk.
Az első pár év meglehetősen bonyolult volt.
- Kemény volt. Nagyon is. - Miért?
Tudod, hogy van ez. Vagyis lehet, nem.
De az élet előbb-utóbb...
felemészti az embert.
És, tudod, megváltoztak a prioritásaink.
Kevesebb időt töltöttem a laborban, te pedig a műteremben.
Végül megvonták az ösztöndíjamat,
te pedig felhagytál a festéssel.
Nem festettem többé?
Nem.
Szóval uncsik vagyunk?
Én nem így tekintek magunkra. Hanem...
Oké, akkor hogy?
Közösen alakítottuk ki az életünket.
Boldog vagyok?
Aha.
Voltak rázós időszakok, de igen. Igen.
És te vagy a legjobb barátom.
A szex milyen?
Jesszusom, te most elpirultál?
Ez iszonyú fura.
- Rossz? - Nem.
Nem.
Sajnálom.
Ne!
Halló?
Tessék, ki az?
Letette.
Hé! Figyeljen, ne lőjön!
Megyek magukkal. Neki semmi köze ehhez.
Tegye le a telefont! Mit mondtam?
Daniela, tedd, amit mond!
Ne! Daniela!
Daniela! Ne! Daniela!
Ne!
Daniela!
A feliratot fordította: Varga Attila