ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ БЛЕЙКА КРАУЧА
ТЕМНА МАТЕРІЯ
Ми зачиняємося. Вибачте.
Привіт.
Ти ж мене знаєш, правда?
Не думаю.
Та ну, Метт.
А ви як мене знаєте?
Бо я тут постійно буваю.
Я вам ніколи не наливав.
Я Джейсон.
Добре.
Тут була гулянка. Сьогодні.
Ти продав нам пляшку Macallan Rare.
Ви про цю пляшку?
Так.
За тиждень я ні краплі не продав.
Ти ж... Ти для мого друга відкрив другу залу.
Я вас ніколи в житті не бачив.
Метт. Чувак, ти що? Не лякай мене.
Це не смішно. Просто скажи, що знаєш, хто я.
Так. От що я тобі скажу.
Іди лікуй голову, а з мого бару вимітайся нахрін.
Майк!
Ти нам створиш проблеми?
Ні.
- Містер Дессен? - Так.
Я доктор Рендолф. Що вас привело по невідкладну допомогу?
Я думаю, що в мене щось із головою.
Що це?
Лоразепам, для сну.
Це якийсь мотлох.
Так, Джейсоне...
де в нас може бути кава?
Вибачте, що розбудила.
Знаєте, де ви?
У лікарні Івана Божого.
Чудово.
Я вже маю результати вашої КТ. Ушкодження мозку немає.
Пухлин теж.
Неглибокі синці, але нічого серйозного.
А ще ми зробили токсикологічний аналіз.
І знайшли те, чого я ніколи не бачила.
Психоактивну сполуку.
Ви просили знайти вашу сімʼю.
Так.
У цілому Чикаґо немає ніякої Даніели Дессен.
А Чарлі Дессен не навчається в школі Св. Петра.
- Ні. - Мене цікавить те,
що від вас учора почув доктор Рендолф.
Ви сказали...
«То був не мій будинок. Меблі поміняли.
Кухню повністю переробили».
Джейсоне, ви справді так вважаєте?
«Джейсон Ешлі Дессен, народився в Денісоні, Айова.
Диплом бакалавра здобув у Чиказькому університеті.
Ступінь доктора філософії – в тому ж університеті». Поки що все так?
Так.
«Постдокторські стипендії в Гарварді й Принстоні.
Отримав премію "Павія" у 2010-му».
Якщо вірити цій статті, ви не зʼявлялися на публіці понад рік.
ПОШУКИ ФІЗИКА-ЛАУРЕАТА ДЖЕЙСОНА ДЕССЕНА.
ПРОПАВ БЕЗВІСТИ.
ДАНІЕЛА ДЕССЕН – ПРОФІЛІ
АДРЕСА, ТЕЛЕФОНИ, ІМЕЙЛИ
ДАНІЕЛА ВАРҐАС
ДАНІЕЛА ВАРҐАС – РАЙТВУД459
Вас коли-небудь госпіталізували в психіатрію?
Є заклади, спеціально призначені...
МАЙБУТНІ ВИСТАВКИ АДРЕСА: РАЙТВУД, 459
...які допомагають людям, що трохи втратили звʼязок
з реальністю.
Я б хотіла почати з повного оцінювання.
Ви на це погодитеся?
Безумовно.
Дякую, докторе.
Він може десь там розпатякувати наші секрети.
Треба звернутися в поліцію.
Ми втратили чотирьох людей, а ти хочеш привернути до Velocity ще більше уваги?
Вона слушно каже.
Якби ви були науковцем, як Джейсон, куди б ви пішли?
У лікарню.
Докторе Голліс...
- Добрий день. - Вітаю.
У мене перший день,
і я хотів попросити ручку.
Авжеж. Будь ласка.
Зараз поверну.
Привіт, Джейсоне.
Привіт.
АУДИТОРІЯ 1
Перший закон термодинаміки.
Вибачте. Продовжуйте.
Може, хтось спробує відповісти?
- Серйозно? Ніхто? - А яке питання?
Закони термодинаміки.
Перший закон термодинаміки –
це закон збереження енергії.
Він стверджує, що енергію не можна створити чи знищити.
Що я маю на увазі під енергією?
Енергію можна назвати здатністю виконувати роботу,
де робота...
ЗАКОНИ ТЕРМОДИНАМІКИ
Далі я сам.
Дякую, що підмінили. Вибачте за моє спізнення.
Вам це все трохи нудно...
чи ви все це знаєте?
Нічого. Мені теж трохи нудно.
Бо так і є.
Це вам вирішувати.
А знаєте, яка вона, справжня нудьга?
Ваше життя через пʼять років, коли ви зрозумієте, що неуважно слухали.
І тому працюєте на інших, на менеджера середньої ланки,
який виміщає на вас роздратування і розпач,
а ви намагаєтеся продавати продукти й послуги, до яких вам немає діла,
від імені міжнародної корпорації, якій взагалі насрати...
пардон за лайку... на ваше існування.
А мені не байдуже,
бо цю мимобіжну мить... Як тебе звати?
Райлі.
Райлі? Так, Райлі. Цю мимобіжну мить,
Райлі та всі інші, хто залипають у телефони, ану сховали,
ви можете сидіти в аудиторії, міркувати про загадки існування.
І це прекрасно.
Отже...
я не розраховую, що ви все зрозумієте.
Я не такий жорстокий.
Але я розраховую, що ви з повагою поставитеся до цієї можливості.
Будьте уважні.
От і все.
Коли я вам щось розповідаю.
Наприклад, що у 1850-му
геній, якого звали Рудольф Клаузіус...
КЛАУЗІУС
Передзвоните одразу, як щось почуєте?
Так, ми за нього дуже переживаємо.
Буду вдячна.
ЛЕЙТОН ВАНС
Є новини?
Ні. Дон говорила з людиною з Івана Божого.
Джейсон був там уночі.
Дон помчала туди, але його вже не було.
Вона чула що-небудь про його стан?
Ні. Зате ми знаємо, що він усе ще в місті.
- У тебе є успіхи? - Майже провал.
А що Раян?
Я лишила повідомлення.
Добре. Пробуй ще. І подзвони одразу, як щось почуєш.
Подзвоню.
- Можна ваше запрошення? - Я знаю художницю. Вона...
Відкриття завтра. Сьогодні лише за запрошеннями.
Так, але Даніела
- запрошувала. - Добре. Як звати?
Дессен. Джейсон.
Доктор Дессен?
Так.
Одну секунду.
У конверті – три картки.
Оберіть одну й покажіть жінці всередині.
Вибачте, що не впізнала.
Ласкаво просимо. Вибрали картку?
Ви знаєте, де зараз Даніела?
Художниця.
Знаю тільки, що вона десь там. Вибачте.
Ваші двері – номер два.
Зберігайте конверт з іншими картками
до кінця виставки.
- Добре. - Насолоджуйтесь.
КРОКИ ВІДЛУНЮЮТЬ У ПАМʼЯТІ
ВЗДОВЖ КОРИДОРУ, В ЯКИЙ МИ НЕ ЗАХОДИЛИ,
ДО ДВЕРЕЙ, ЯКИХ НЕ ВІДЧИНЯЛИ. Т. С. ЕЛІОТ
Це ти.
Я чула, що ти зайшов.
Де Чарлі?
Який Чарлі?
Дорогенька, ти молодець.
Слухай, прийшли з Times.
Добре. Вибач. Алісо, це Джейсон Дессен.
Джейсоне, це Аліса Чейні, моя агентка.
Джейсон, що надихнув на виставку?
Так.
Який я гордий бути твоїм другом.
Привіт. Виставка приголомшлива.
Дякую. Дивися, хто тут.
Раян?
Так. Усе. Ідемо.
Хлопці, даруйте.
Маю бути привітною хазяйкою, але у мене вдома буде вечірка
- в тіснішому колі. Прийдеш? - Так.
- Джейсоне? - Так. Не пропущу.
Чорт, а де ти був?
Я чув, ти злетів з котушок, і тебе замкнули в камеру.
А ще чув, що ти переїхав у Коста-Рику і став фермером.
А також чув, що ти помер.
Ну, я вже точно не мертвий...
Слухай, а як там ті сполуки, які я торік для тебе зробив?
Сполуки? Які ще сполуки?
Добре. Розумієш, я знаю...
Я розумію, що над тобою – гора угод про нерозголошення, Джей.
Не хочу бути козлом,
але я багато всього зробив для тебе і Velocity, анонімно.
- І... - Velocity?
Ти сказав...
Ти сказав «Velocity», тобто ти знаєш, що це.
Про що ти?
Що це таке? Що за фігня?
- Що ти витворяєш? - Ми ще не закінчили.
Привіт. Вибачте.
Усім привіт. Хвилинку вашої уваги, будь ласка.
Хочу сказати кілька слів.
Іноді ми ставимо собі важливі запитання:
«Хто я? Ким я можу бути?
Ким я могла б стати, якби Bulls перемогли Pistons
у фіналі конференції 1990 року?»
Просто питаю.
Усі ми знаємо, що на наше життя впливає вибір, який ми робимо.
І хоч я ніколи особливо не любила жалкувати,
зізнаюся – часом цікаво, що було б на тому шляху, який ми не вибрали.
Сьогодні ви всі зробили вибір,
який визначив, котру версію моєї виставки вам переглянути.
Картки, яких ви не вибрали, все ще у вас.
А ще це квитки. Ви можете повернутися
в будь-який день протягом місяця і зайти в інші двері.
Може, побачите, чи справді трава зеленіша.
Дякую моїй дивовижній команді. Усе це завдяки вам. Дякую.
І дякую вам усім за те, що сьогодні прийшли. Для мене це дуже важливо.
- Ваше здоровʼя. - Ваше здоровʼя.
А де ще буде виставка?
У Нью-Йорку, а потім у Бостоні,
а через місяць – відкриття в Лос-Анджелесі.
Тому, я, мабуть, полечу, подивлюся.
Що ж, може, я полечу з тобою.
Влаштуємо собі вікенд.
Серйозно?
А чому ні?
Я всіма руками «за».
Він мені сьогодні дзвонив.
Раян?
Цікавився, чи ми говорили про запропоновану роботу.
Вечеря.
А можна я потім поїм? Мої друзі йдуть у скейт-парк.
А хто там буде?
Брук, Дрю, Адам і Мішель.
Добре.
Точно не хочеш перекусити?
- Не хочу. - Щоб о десятій був удома.
Так. Дякую.
- Синку. - Що?
Може, сьогодні скажеш Брук.
- Що скаже? - Що вона йому подобається.
Категорично не згоден.
Стосунки – це переговори,
і той, хто заговорить перший, програє.
Цинічний погляд на кохання, коханий.
А хто говорить про кохання?
Просто покажи їй, що ти зацікавлений, але не розкривай усіх карт.
Тобто бути відстороненим?
Відстороненим.
Так. Будь достатньо відсторонений.
І незворушний.
Бався. Будь собою.
- Точно. - Бався.
- Дякую. - Так.
Що це було?
Що?
Покажи відстороненого. Який він?
Ну типу...
Ні.
- Ти тут. - Так.
Будеш?
Ну...
залишилися ми втрьох.
Розказуй.
Де ти був?
Гіпотетично.
Гіпотетично?
Ого.
Науковець, викладач фізики...
- Далі. - ...він одружений
з жінкою своєї мрії. У них є син.
І живуть вони чудово.
Аж доки якось увечері цей чоловік не йде в бар.
На зустріч з давнім другом з коледжу, який здобув престижну нагороду.
Але по дорозі додому стається пригода.
Додому він не дійшов.
Коли він опритомнює,
усе змінилося.
Пухлина, травма голови?
На знімках КТ чисто.
Може, це якийсь багаторівневий розіграш з діпфейком.
За пʼять годин у його будинку помінявся весь інтерʼєр.
Я не маю на увазі інші картини на стінах.
Нові меблі, нова побутова техніка,
переставили вимикачі, стіни іншого кольору.
Жоден розіграш не може бути такий складний.
Та й який у цьому сенс?
Цей чоловік на «кислоті»?
Схоже, що це вирішальний фактор.
Добре. Тоді я не знаю. Здається, він божевільний.
Я не божевільний.
Сьогодні твоя агентка сказала, що це я надихнув тебе на інсталяцію.
- Так. - Як це?
Ми давно не бачилися,
і якось увечері ти прийшов сюди, ні сіло ні впало.
Сказав, що думаєш про мене. Ти справді не памʼятаєш?
Ти сказав,
що в нашому існуванні головне – вибір.
Сказав, що наш вибір створює світи.
Тому в теорії
ми одночасно живемо в незліченній кількості світів.
Сказав, що в цьому світі
найгірший твій вибір був повʼязаний зі мною.
А я відповіла,
що в нас був свій період, багато років тому,
і що я тебе любила.
Я завжди тебе любитиму.
Але тепер ми друзі.
Наші шляхи розійшлися.
У нас була довга розмова.
Ти заговорив про дослідження,
згадав про якийсь таємний проєкт
і сказав те, що мене вразило, тому я чітко запамʼятала.
Ти сказав, що, мабуть, ми більше ніколи не побачимося.
Коли я побачила тебе сьогодні,
ти одразу спитав: «Де Чарлі?».
Хто такий Чарлі?
Наш син.
Що-що?
Це те, що я знаю.
Ми з тобою живемо в особняку,
у Лоґан-сквер.
У нас 15-річний син, його звати Чарлі.
Чувак, це не смішно. Навіщо ти про це заговорив?
Раян?
Ти знаменитий нейронауковець.
- Справді? - Тобі дали «Павію».
Виступаєш з лекціями по всьому світу.
Психушка якась.
По всьому.
Знаєш, Джей, я от що думаю:
іди зʼїж пачку прутнів.
Давай я тобі спочатку їх розігрію,
щоб ти їх клав у рот гаряченькими.
Пішов ти. Серйозно, чувак.
Раян. Раяне, ну послухай.
- Раяне! Я вас не розігрую. - Що?
Я не зʼїхав з глузду. Клянуся.
Я тебе почув.
Треба йти, у мене справи.
- Так. - Хочеш, щоб він пішов?
- Та ні. - Так? Добре.
Завтра прийдеш усе попідʼїдати?
- Класна була виставка. - Добре.
- Дякую. - Так. Тобі дякую.
Прости.
Чому ти взяв мою щітку?
Дарма ти турбувалася.
- Я міг піти в готель. - Ні.
Ні, ти залишишся тут, зі мною. І крапка.
Твій одяг у пральній машинці. Тому я поклала тобі ось, якщо треба.
Дякую.
А чиї це речі?
Колишнього бойфренда.
Не знаю, чому й досі тримаю їх у себе, але...
- Бо вони такі дорогі. - Бо я ще...
Ще б пак. Дорогезні.
Коли ти ходив у лікарню,
що там сказали? Що з тобою?
Лікарі не знають.
Сказали, в організмі якийсь дивний наркотик, якого я не вживав.
Хотіли мене госпіталізувати.
Ясно. А ти впевнений, що зараз це не був би найкращий варіант?
Мені не потрібен психіатр. Потрібні лише відповіді.
Так.
Я знаю, ти думаєш, що я справді з'їхав з глузду.
Спробуй виспатися.
Гей.
Вибач, я не хотів тебе налякати.
Ти йдеш?
Так. Сьогодні тренування.
Авжеж.
Дістанеш курку з морозилки, покладеш у раковину?
Хай розморожується.
- Так. - Добре. Дякую. Бувай.
Бався.
Дякую.
Друже. Як справи?
- Привіт, Раяне. - Привіт.
Даніела сказала, що ти дзвонив. Ти тепер моїй дружині дзвониш?
Так, я... Ну, я подумав, що вона дуже зрадіє.
- Так, Раяне, слухай. - Що?
Я все поясню гранично чітко, добре?
Мені подобається життя в Чикаґо, і я нікуди не поїду.
Від роботи відмовляюся.
Розумієш?
- Відмо... Добре. - Тому...
Ну чорт, вибач, я перебрав міру.
Ще й як перебрав, чорт забирай.
От гадство. Ну добре.
- Добре. - Я тебе почув.
Ага.
Алло!
Привіт.
Господи. Джейсон. З тобою все добре?
Я не знаю.
Де ти?
Я збираюся в психіатричну клініку.
Дозволь тобі допомогти.
Мені треба поговорити з людиною, яка мене не знає.
Яка лікарня?
От не знаю, чи це вдала ідея.
Формально це мій будинок.
Ні.
У нашому будинку
є ця фотографія водоспаду.
Тільки на ній ще ти, я і Чарлі.
Я там ніколи не була.
Ми туди їздили пʼять років тому.
Незабутня подорож.
Джейсоне, вона була стривожена...
по телефону.
Хай би допомогла.
Це кімната мого сина.
Принаймні так має бути.
Нашого сина...
який любить аніме.
Скейтбординг.
Йому подобається дівчина. Він... Ну згадай.
Він малює ці дикі пейзажі, ти їх любиш.
У свої 15 уже підшукує собі художню школу,
і ти пишаєшся ним, бо в нього твоє око художника.
Послухай...
коли я сказала, що вагітна,
тобі потрібен був час на роздуми.
Це я памʼятаю.
А на другий день ти прийшов до мене додому
і сказав, що зайнятий, у тебе дослідження.
Сказав, що наступний рік свого життя ти проведеш у чистій кімнаті,
а я заслуговую на краще.
Наша дитина заслуговує на краще.
- Ні. - Я вирішила не тягти сама.
Ми розійшлися. Отак усе й було.
Усе було не так. Було так, що я подумав
і сказав тобі, що наприкінці життя
я хочу мати спогади про тебе, а не про холодну стерильну лабораторію.
Ні. Ти сказав, що не готовий.
Я такого не казав.
Ти з мене знущаєшся?
Чи я блукаю по темному будинку з божевільним?
Ні, я кажу тобі правду.
Треба йти звідси.
Прости...
за те, що, як ти кажеш, з нами було.
Це було в іншому житті.
І за це все. Тобто...
Я не хочу тебе лякати.
Я просто не розумію, як твоя правда може не бути моєю.
Я не можу це узгодити, я...
Я знаю, що в мене є спогади про шлюб з тобою,
і це...
я розумію, повне безумство.
Я знаю, що не став би тобі брехати.
Не знаю точно, що це означає, але...
я тобі вірю.
ОПИС ЗАДАЧІ
ПРОТОТИП КУБА ОПОРА + ІЗОЛЯЦІЙНА РАМКА
ДІАГОНАЛІ/СТОЙКИ СХЕМИ КЕРУВАННЯ
КАБЕЛІ В СТІНАХ
ВУЗЬКЕ ДНО ЗМЕНШУЄ СТАТИЧНІ ЗАВАДИ
Ніхера собі.
- Що? - Він його зробив.
Сучий... Зробив.
Що зробив?
Те, що я намагався.
Божевільна теорія.
Божевільна.
Ану ж той Джейсон, який жив у цьому світі, який отримав «Павію»,
у будинку якого ми сьогодні були, кого всі вважають мною...
Ану ж він побудував
велику версію моєї... мого куба,
в якому можна не лише частку,
а цілу людину поставити в суперпозицію?
Куб, завдяки якому людина зможе подорожувати
по множинних реальностях квантової фізики.
А потім він використав той куб, щоб потрапити в мій світ?
Ану ж...
людина, яка мене викрала...
це я сам?
Як це можеш бути ти?
Не зовсім я. Одна версія мене.
Типу... Добре, уяви,
що він і я – це одна людина багато років тому,
аж до моменту, коли ти завагітніла.
А потім ми розщепилися на свої окремі всесвіти.
Розщепилися, бо я вирішив бути з тобою,
а він вирішив займатися роботою,
яка привела до створення куба.
Ану ж у цю мить
я в його світі...
а він – у моєму?
Але навіщо ти так з собою вчинив?
ПОНЕДІЛОК, 7 ЖОВТНЯ ДН ЧАРЛІ, 16 РОКІВ
Я рада, що ти знайшов дорогу до мене.
Я теж радий.
Що це?
Доказ.
Чого?
Що я не божевільний.
Рано чи пізно слід від обручки зникне,
і спогади – от і все, що залишиться
від життя, яке в мене було.
Тому це має нагадувати мені про реальність.
І чому треба повернутися додому.
Не спиш?
Ні.
Спустишся?
Розкажи про нас.
Про нас?
Добре.
З чого ж почати?
Весілля зіграли поспіхом,
і багатьох це вибісило.
А потім була суперова гулянка,
дуже класна.
І вже зовсім скоро ми стали батьками.
Перші кілька років були складні.
- Було важко. Дуже важко. - Чому?
Ти ж знаєш, як це. Хоча, мабуть, не знаєш.
Але життя має звичку просто...
молоти тебе в мʼясорубці.
І з часом
у нас змінилися пріоритети.
Я менше засиджувався в лабораторії. Ти менше бувала в студії.
Зрештою я втратив фінансування,
а ти покинула малювати.
Я кинула малювати?
Так.
То ми що, нудні?
Я не так це сприймаю. Це...
Добре. А як ти це сприймаєш?
Разом ми побудували життя.
Я щаслива?
Так.
У нас були важкі періоди, але так. Так.
А ще ти мій найкращий друг.
А як секс?
Боже. Ти що, зашарівся?
Це так дивно.
- Поганий секс? - Ні.
Ні.
Вибач.
Ні.
Алло.
Хто це?
Дали відбій.
Стій. Будь ласка, не треба.
Я піду з тобою. Вона тут ні при чому.
Кинь телефон. Що я сказала?
Даніело, роби як вона каже.
Ні. Даніела.
Даніела. Ні. Даніела.
Ні.
Даніела.
Переклад субтитрів: Олена Любенко