Hjælp!
- Tid? - To minutter og 43.
Pis!
Hjælp mig!
For fanden da.
Den er åben!
- Er du vanvittig? - Han må ikke slippe væk.
- Du aner ikke... - Der er intet for mig i denne verden!
- Tror du, Leighton kommer efter os? - Ja.
- Tror du, din verden er bag en af dørene? - I teorien, ja.
- Så hvordan finder vi den? - Ingen anelse.
Jeg har talt dem, og det er den 220. dør, vi er gået forbi.
- Der er tre meter imellem dem. - Så vi har gået næsten en kilometer.
Ja. Måske er vi i et liminalrum.
- Det er altså ikke virkeligt? - Nej, det er meget virkeligt.
Jeg tror, det er sindets udtryk, når det visuelt forsøger at forklare ting,
vores hjerne ikke er udviklet nok til at forstå.
- Superposition. - Præcis.
Jeg tror, gangen er et tværsnit af sandsynlige virkeligheder.
Lad os komme ud herfra. Og se, hvad vi finder ud af.
Så vi bliver sværere at finde.
Må jeg se?
Hej.
Hvad fanden?
Aske.
Åh gud.
Hvad er der sket her?
Det ved jeg ikke.
Hold da kæft.
Skynd dig!
Åh gud. Er du okay?
Hvad fanden...
BASERET PÅ BLAKE CROUCHS ROMAN
Det er lidt af en skodbil, vi har.
Ja, den er ikke fantastisk.
Det må vi gøre noget ved.
- Sæt ikke farten ned. - Sikker?
Ja ja, du kan godt nå det.
Flot.
- Hvad? - Ikke noget.
Du siger bare altid, at jeg skal sætte farten ned i det kryds.
Der var meget gul i det røde lys.
Nå, hvordan er det at være 16?
Tja, ligesom i går.
Det føles nok mere virkeligt, når jeg får kørekort.
Ja, det skal fejres. Hvad skal vi lave i aften?
Sikkert bare det, vi plejer.
Ikke noget særligt.
Hør, hvad jeg siger. I dag er stadig din dag.
Tak.
Der er 50. Eller 48 nu.
GPS'en virker.
Satellitterne er stadig i kredsløb.
Vi må være samme sted som Velocity i min verden.
Så boksens koordinater ændres ikke. Logisk. Kun verden udenfor.
Ja.
Kom nu.
- Hvad leder du efter? - Noget, vi kan betjene den med.
Der er kun et dørhåndtag. Det er bare en boks.
Det her?
- Kun en boks? Hvordan virker den? - Det ved du bedre end mig.
- Du har selv bygget den. - Beklager.
Du har fået ham, der underviser i fysik på universitetet.
Sprøjten er klar.
Det bliver ikke så slemt som før. Kroppen vænner sig hurtigt til det.
Er du okay?
Hvor fører den hen?
Hvis vi bliver ved med at gå, hvor ender vi så?
Multiverset er jo uendeligt.
Det slutter ikke.
Jason?
Amanda?
Jason!
- Dagens time. - Tak. Det får vi ikke brug for.
Tag jeres notesbøger frem.
I dag tager vi en spontan prøve.
Riv en side ud af jeres notesbog, skriv jeres navn øverst
og tallene fra et til ti langs margen.
Ja?
Ingen bruger notesbøger. Kun computer.
Hvad er der på din skærm?
- Hvad er der på skærmen? - YouTube.
Du er dumpet.
- Seriøst? - Ja.
- Jeg har også kun en bærbar. - Hvad ser du?
Du er dumpet.
Alle andre, der kun har en bærbar eller en telefon, er dumpet.
Ved I hvad? Vent.
Held og lykke.
Vent, hvor skal du... Dr. Dessen?
Jason.
Din assistent skrev, at du smadrede en flaske og skred fra undervisningen.
Jeg skred ikke. Jeg gik min vej.
Hvad fanden foregår der?
Det er en langsom død derinde, så jeg siger op.
- Det kan du ikke. - Jo, jeg kan.
Jeg kan gøre, hvad jeg vil.
- Samme koordinater? - Ja.
Ja.
Okay.
Nu ved vi, at forbindelsen mellem dørene
og de her verdener bevares under hver dosis af stoffet.
Der var ingen atmosfære.
Det kan ikke være virkeligt.
Amanda. Amanda, stop.
Stop!
Amanda!
Stop!
Amanda!
- Den må slutte et sted. - Jeg sagde det jo. Den slutter ikke!
Hvorfor ser vi de smadrede verdener?
Fordi det er et multivers, og alt, hvad der kan ske, vil ske.
Et sted nede ad den gang er der en version af dig og mig,
som ikke nåede ind i boksen, da vi flygtede.
Uendelige muligheder. Uendelige.
Virkningen fortager sig snart.
Ja, og derfor må vi i gang med at løse ét problem ad gangen.
Vi skal snart bruge mad og vand.
Så nu åbner vi dørene
og håber, at et af stederne ligner noget hjemmefra.
Vi klarede det.
Kan du få os ud?
Jeg kan prøve. Kom.
- Jason, stop! - Hun havde intet med det at gøre.
- Nå, ikke? - Jeg tvang hende.
Tvang han dig? For jeg har kendt dig i lang tid,
og ingen kan tvinge dig til noget.
Du skal ikke gøre flere fortræd.
- Amanda. - Det er slut.
Leighton.
Vi må væk.
I så fald...
Nej!
Kom.
Amanda.
Så, det er okay.
- Der skete ikke noget. Det var ikke dig. - Det var det indtil for tre timer siden.
Det var en anden Amanda. Og en anden Jason.
De må være flygtet flere timer efter os.
Vi må prøve igen.
- Der er ingen logik. - Det må der være.
Vi ser den bare ikke.
Og din Jason havde ingen teori om, hvordan man styrer det?
Nej. Ikke en, han har fortalt mig om.
- Det vil jeg skide på. - Hej. Amanda!
Amanda!
Hallo! Amanda!
Hvor skal du hen?
Stop!
Jeg kan ikke blive i den gang.
Vi fryser ihjel. Vi er nødt til at gå ind!
Jeg kan intet se.
Kom, vi må i læ et sted.
Kom nu.
Hold ud. Hold dig vågen.
Du er nødt til at få varmen. Her.
Okay.
Jeg kommer tilbage.
Hallo?
Er her nogen?
For fanden da.
Jason!
For helvede!
Kom nu...
Hvor fanden skal jeg...
- Er det dig, Jay? - Hvordan går det?
Ignorer rodet. Jeg har stadig tømmermænd.
Hej. Så kom du.
Ja... Din sms overraskede mig.
Tror du på, at jeg savnede min gamle studiekammerat?
Nej.
Sjus?
- Hvorfor ikke? - Nemlig.
- Har du vænnet dig til det her? - De fleste dage ser jeg det slet ikke.
- Skål, konge. - Skål.
Det gør mig ondt med din bedstefar.
Tak.
Hvordan går familieforetagendet?
Det skal du spørge min far om. Velocity har altid været hans område.
I er altså stadig uvenner?
Ja, jeg har ikke talt med svinet i fem år.
Men du klarer dig da udmærket.
Min trust hjælper på det.
Åh, Leighton...
- Det er godt at se dig. - Er det?
I lige måde, mand.
Nå, men... hvad fanden vil du?
Jeg dropper undervisningen. Jeg vil tilbage, hvor jeg begyndte.
Vil vi ikke alle det? Hvad vil det sige for dig?
Mere tid med familien.
Ja, god idé. God idé.
- Ser du noget til Ryan Holder? - Lidt.
Han har haft et vildt år.
Han kom her for tre måneder siden. Han manglede penge til sin nye satsning.
Nu siger jeg det bare helt ærligt. Du arbejder sikkert på noget fantastisk.
Hvis du vil hænge ud, så fint. Men lige nu investerer jeg ikke i noget.
Især ikke i venner. Beklager. Det bliver noget rod. Okay?
Det var vel derfor, du kom?
Du vil starte dit eget.
Sig mig, hvad skal du i dag?
Jeg har ingen planer for resten af mit liv.
Jeg skal vise dig noget.
For helvede.
Bare rolig. Det er ikke en udspekuleret plan om at slå dig ihjel.
- Eller er det? - Ha! Sjovt.
Jeg har jo sagt, at jeg ikke investerer i noget.
Hallo. Hvad er det?
Det er et helt specielt psykoaktivt stof.
Må jeg se?
Psykoaktivt? Hvordan virker det?
Det finder du ud af.
Okay, salud.
Kom. Vi har ikke ret lang tid.
Rolig.
Hvad fanden er det?
Det er stoffet. Første gang slår det hårdt.
- Ja? - Ja. Okay?
- Er det det? - Ja, en del af det.
- Ja. - Kom.
- Hvad fanden er det? - Det er min boks.
Har du bygget den her?
- Det er lidt mere indviklet. - Hvad kan den?
Det er nemmere, hvis jeg viser dig det.
- Du tager pis på mig, ikke? - Nej.
Kom ind.
- Her. - Tak.
Boksen er væk.
Begravet i sne.
Jeg trænede bokspiloterne til at bevare roen og kontrollen.
Jeg gør ingen af delene selv.
Undskyld.
Da jeg var barn, tog vi til Argentina hver vinter for at stå på ski.
Det elskede min far.
De havde nogle helt vilde snestorme.
Han kørte, og så begyndte sneen at fyge så voldsomt...
...at vi måtte holde ind.
Og sidde i den kolde bil.
Det var, som om verden var væk.
Tænkte du også den tanke i går inde i gangen?
- Hvilken tanke? - Om at være strandet i en snestorm.
Ja... Ja.
Jeg følte mig fanget og hjælpeløs ligesom i de snestorme.
Hvornår tænkte du det?
Lige før vi gik gennem døren ind i den her verden.
Hvorfor?
Vi ved, at dørene i gangen fører
til uendelige paralleluniverser, som virker tilfældige.
Totalt usammenhængende og ukontrollable.
Men måske definerer vores hjerner sammenhængen?
Så de slet ikke er tilfældige. Vi...
På en eller anden måde vælger vi selv de her verdener.
- Jeg valgte ikke den her. - Ikke med vilje, men...
...måske afspejler verdenerne vores følelsesmæssige tilstand
i det øjeblik, vi åbner døren?
Jason...
I går talte du om multiverset. Om at alt, der kan ske, vil ske.
At der fandtes en version af os to, som aldrig nåede ind i boksen.
- Så åbnede du døren i Velocity... - Og vi så samme scenarie udspille sig.
Jeg har grublet over, hvordan vi kontrollerer boksen.
Med os selv.
Måske. I så fald bestemmer vi selv, hvor vi vil hen.
Vi kan tage hjem.
Okay. En tom boks? Din geniale idé er opbevaringsplads.
Er du lykkelig i dit liv?
Det her er for mærkeligt for mig.
Stop. Hør nu efter.
Jeg skal vise dig noget, som ikke engang verdens milliardærer har adgang til.
- Og hvad er det? - Vejen, du ikke valgte.
Hallo. Åbn den dør, ellers tæver jeg dig fandeme.
Ja.
- Er jeg skæv? - Ikke rigtig, nej.
Leighton, nu skal du høre, hvad jeg siger.
- Hvor fører dørene hen? - Leighton, vent.
- Vent! - Rolig nu.
- Stop! Stop. - Rolig.
Hvis du tænker det forkerte herinde, kan vi begge to dø.
Jeg vil ikke skræmme dig, men det er supervigtigt.
Okay.
Nu åbner jeg en af dørene.
Jeg har lidt kontrol over, hvad vi møder, men dine tanker kan også påvirke det.
- Hvad fanden snakker du om? - Jeg forvirrer dig. Bare...
Dyrker du meditation?
Én gang. Jeg var elendig til det.
- Jeg tænkte hele tiden. - Det er okay.
At tømme hovedet i lang tid kræver øvelse. Her skal du bare gøre det i fem sekunder.
Okay. Og hvordan gør jeg det?
Koncentrer dig om at tage en lang, dyb indånding
og puste langsomt ud igen.
Luk øjnene.
Træk vejret.
Ind... To, tre.
Ud... To, tre. Fokuser på din vejrtrækning.
Ind.
Boksen burde være derovre.
Er du klar?
Tak.
Godt, lad os finde den.
Jeg tjekker lige igen.
Pis.
GPS'en virker ikke.
- Måske er den frosset? - Vi finder det ikke uden den.
Det skal vi. Vi dør i den her verden.
Kom nu.
Vend dig om.
Hvad er det?
I alle verdenerne står boksen samme sted rent geografisk, ikke?
Uanset hvor meget omgivelserne ændrer sig, er GPS-koordinaterne de samme.
Kan du se Sears Tower?
Det er syd. Se på kompasset.
Det burde pege den vej, mod nord.
Den magnetiske nordpol, men det peger i den retning.
Boksens magnetfelt skubber nålen væk.
Vi er tæt på.
Den vej.
- Kan du se det? - Ja.
Ja!
For fanden da!
Er du klar?
Hvor er far?
Det ved jeg ikke. Jeg har ringet og skrevet til ham.
- Skal vi vente? - Nej, det bliver snart mørkt. Kom.
Tak, fordi du ikke lod mig fryse ihjel derude.
- Står vi så lige? - Fandeme nej.
Glem ikke, at alt det her er din skyld.
Nå ja, det må vi ikke glemme.
Det går op for mig...
...at min søn har fødselsdag.
Hvor gammel?
Seksten.
En skam, du ikke er der.
Fortæl mig historien.
Ja.
Ved den første scanning...
...hørte vi to hjerteslag.
Vi gik fra stor glæde...
...til ren og skær rædsel.
Og til sidst til stor glæde.
Vi var slet ikke klar til at blive forældre. Hvem er det?
Man bliver bare kastet ud i det.
Indbegrebet af at være på dybt vand.
Ved næste besøg sagde lægen, at det ene hjerteslag var normalt.
Misdannelser.
Sikke et ord.
Han var en fighter.
Han blev født først.
Han var så tapper.
Så fuld af lys.
Det var operationerne, han ikke kunne klare.
Han overlevede ikke den tredje.
Det gør mig ondt.
Helt fra begyndelsen var I uadskillelige.
Når jeg tænker på ham...
...er du altid hos ham.
Den sidste tid på hospitalet forlod Charlie ikke hans side.
- Er det stadig svært for ham? - Ja, men han taler ikke om det.
Vi plantede et træ
og blandede lidt af hans aske i jorden.
Hvert år på hans fødselsdag...
...sidder vi der hos ham i skumringen.
Men nu er jeg der ikke.
Han var i live.
- Han levede. Han trak vejret. - Jeg ved det godt.
- Det er en stor mundfuld. - Jeg har aldrig set noget så smukt.
Jason, det var det smukkeste.
Det...
Du kunne have vist det til en anden og fået pengene. Hvorfor mig?
Jeg kan ikke stole på andre. Jeg ved, jeg kan stole på dig.
Du kender mig slet ikke, mand! Ikke rigtigt!
I den verden, jeg kommer fra, er dine forældre døde.
Du boede hos din bedstefar,
og han gav dig Velocity lige efter universitetet.
Efter at jeg havde vundet Pavia-prisen i den verden, kom du hen til mig
og spurgte, om jeg havde nogen idéer, du kunne investere i.
Det havde jeg. Vi arbejdede sammen i ti år.
Vi byggede den oprindelige udgave af boksen.
Lige præcis her.
Bortset fra at der var en hangar. De testede jetmotorer.
Ja.
Så vi var nære venner?
Ja.
Du... Han var en af mine næreste venner.
Jeg stolede på den Leighton. Jeg vidste præcis, hvad han kunne.
Derfor stoler jeg på dig.
Du er ikke fra denne verden?
Hvorfor er du her?
Jeg er her for at fikse noget, som jeg fik ødelagt.
Spørgsmålet er, om du ville forlade denne verden, hvis du kunne?
Og begynde forfra et andet sted?
- Uden tøven. - Hvad ville du give for den mulighed?
- Hvad jeg ville give? - Ja.
Alt.
Godt...
Der er billetten.
Wow.
Hvad?
Det blik, du lige havde... Lige før.
Når du kniber øjnene sammen og stirrer ud i luften.
Det gjorde du hele tiden. Vildt.
Minder jeg dig om ham?
Ja.
På mange måder.
Var han lykkelig?
Kom nu.
Du kan godt sige det. Vi er jo stort set samme person.
Var han?
Nej. Jeg vil ikke kalde ham lykkelig.
Han arbejdede altid.
Han havde sådan en hård side.
Det mest målrettede menneske, jeg har mødt.
Det var ham, der gjorde det her mod mig.
- Hvad mener du? - Brugte boksen for at finde min verden.
Han bortførte mig.
Fik mig ind i sin verden.
- Det var ham. - Hvorfor skulle han gøre det?
Det ved jeg ikke. Du boede sammen med ham.
Han fortrød.
Hvis han ville have mit liv, kunne han have slået mig ihjel.
Nej.
Hvorfor alt det besvær for at få mig ind i hans verden?
Han er ikke ond. Det er umuligt.
- Hvis det var ham... - Det var det.
...har der været en grund.
- I din verden er du lærer, ikke? - Jo.
Er du rig?
Nej.
Min Jason har sikkert ment,
at han gav dig dit livs chance.
En mulighed for vejen, du ikke valgte.
For både dig og ham.
Men hvorfor mit liv?
Af alle de mange milliarder Jason'er, hvorfor så mig?
Hvad havde du, som han ikke havde?
Daniela og Charlie.
Nej.
- Drop det. - Du gør det forkert.
De bliver flotte.
- Lad, som om du kan. - Noget i den retning.
Tror du... at far har det svært for tiden?
Hvad mener du?
Han virker bare lidt ved siden af sig selv.
Ikke?
Hej, familie.
- Det dufter dejligt. - Ja, vi laver spaghetti med kødboller.
Max' livret.
Du nåede ikke med ud til træet.
Det ved jeg godt. Det må I undskylde.
Men jeg blev inddraget i et tophemmeligt ærinde.
Et fødselsdagsrelateret ærinde faktisk.
Måske kan vi gå ud til træet igen.
Hvis du vil?
Ja, selvfølgelig. Om et øjeblik.
Hvad er det deromme?
Tak.
Til dig.
Og til os.
For i dag...
...er en meget stor dag for vores familie.
Skal du ikke åbne æsken?
Hvad?
Tillykke med fødselsdagen.
Fra din mor og mig.
Seriøst?
Den holder udenfor.
Hold da kæft!
Hvad fanden, Jason?
- Jeg sagde mit job op i dag. - Hvad?
Jeg stod deroppe og kiggede ud over de studerende,
og jeg havde kun én tanke i hovedet.
Jeg er skabt til mere end det.
- Uden at tale med mig? - Jeg ved det godt. Undskyld.
Jeg kunne bare ikke mere.
Mit job giver ikke nok til at forsørge os og da slet ikke til at købe en bil.
Jeg synes, du skal sige op og begynde at male igen.
Hvordan kan jeg det?
Før Charlie blev født, arbejdede jeg på noget.
- Kan du huske den lille kube? - Ja?
Det var meget vigtigt for mig, men jeg stoppede for at være til stede for jer.
Jeg har fundet en investor.
Hej.
Tak, far.
Tak. Kan vi godt køre en tur?
- Ja, kom. - Ja?
Selvfølgelig.
Du skal ikke bekymre dig om penge mere.
Vil du sidde foran?
- Mor, kommer du? - Jeg kommer nu.
TIL MINDE OM VORES VEN OG PLANTEANSVARLIGE, ARTURO GAMINO.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve