Segítség!
- Idő? - Két perc 43 másodperc.
Faszom!
Segítség!
Jézusom!
Nyitva van!
- Elment az eszed? - Még egyszer nem ússza meg!
Gőzöd sincs...
Nem érdekel! Nem maradt már itt nekem semmi.
- Szerinted Leighton utánunk jön? - Persze.
A mi világunk is ott van valamelyik ajtó mögött?
Elméletileg.
De hogy találjuk meg?
Gőzöm sincs.
Számoltam az ajtókat. Ez volt a 220.
Kábé 3,5 méterre vannak egymástól.
Azaz megtettünk már vagy 800 métert.
Aha. Lehet, hogy afféle köztes térben vagyunk.
Köztes tér? Azaz nem valós?
De, valós. Nagyon is.
Szerintem az elménk kivetülése, egyfajta vizuális magyarázat arra,
aminek befogadásához az agyunk még nem elég fejlett.
- Szuperpozíció. - Pontosan.
Szerintem a folyosó a lehetséges valóságok keresztmetszete.
Menjünk ki!
Hátha kiderítünk valamit.
Így nehezebben találnak ránk.
Add a lámpát!
Nézd!
Mi a fasz?
Hamu.
Jézusom!
Mi történhetett itt?
Nem tudom.
Aztakurva!
Húzzunk innen!
Istenem!
Jól vagy?
Mi a fasz volt ez? Bazmeg!
KÉSZÜLT BLAKE CROUCH REGÉNYE ALAPJÁN
SÖTÉT ANYAG
Elég tré ez a kocsi, mi?
Hát nem a legmenőbb, az száz.
Ezen változtatni kéne.
- Ne lassíts! Taposs bele! - Én... Tuti?
Ja. Pont átérsz.
Ügyes volt!
- Mi az? - Semmi.
Mindig azt hajtogatod, hogy lassítsak ebben a kereszteződésben.
Narancssárga volt, nem?
Na, milyen 16 évesnek lenni?
Nem tudom. Ugyanolyan, mint tegnap.
Majd akkor lesz valós, ha megkapom a jogsimat.
Aha. Megünnepeljük.
Mit csinálunk este?
Gondolom, a szokásosat.
Csendesen elleszünk.
Hallgass ide!
Ez még a te napod, oké?
Kösz!
Ötven van még.
Most már csak 48.
Működik a GPS.
A műholdak ezek szerint még fent vannak.
Szerintem ugyanott vagyunk, ahol a Velocity áll az én világomban.
Oké. Ezek szerint a doboz koordinátái nem változnak...
ami teljesen érthető... és csak a külvilág változik.
Ja. Igen.
Mi lesz már?
Mit keresel?
Valamiféle irányító mechanizmust.
Hát, van egy kilincs.
Ez csak egy doboz.
Ez?
Hogy érted, hogy csak egy doboz?
- Hogy működik? - Nem tudom. Mondd meg te!
Te építetted.
Sajnálom.
Kifogtad magadnak a főiskolai fizikatanárt.
Az adagoló készen áll.
Nem lesz olyan rossz, mint az első volt.
A szervezet nagyon hamar hozzászokik.
Jól vagy?
És ez hová vezet?
Hol kötünk ki, ha egyre csak megyünk?
Hát, a multiverzum végtelen.
Azaz nincs vége.
Jason!
Amanda!
Jason!
A mai anyag betöltve.
Köszönöm, de nem lesz rá szükség.
Oké, emberek, füzeteket elő!
Ma egy jó kis röpdogát írunk.
Tépjetek ki egy lapot a füzetből, írjátok rá a neveteket
és a számokat egytől 10-ig a margóra, egymás alá!
Igen.
Nemigen használunk már füzetet. Nálam csak laptop van.
És mi van a képernyődön?
Mi van a képernyőjén?
YouTube.
Megbuktál.
- Ez most komoly? - Aha.
Nálam is csak laptop van.
Mit nézel?
Megbuktál.
Mindenki más, akinél csak egy laptop vagy telefon van, megbukott.
Tudjátok, mit? Várjunk csak...
Sok sikert!
Várjon! Hová... Dr. Dessen?
Jason!
A tanársegédje most írt rám, hogy összetört egy üveget és elviharzott.
Nem volt abban semmi drámai. Kisétáltam.
Mi a fene folyik itt?
Lassan megbolondultam odabent. Felmondok.
Nem teheti.
Dehogynem.
Azt csinálok, amit akarok.
Ugyanazok a koordináták?
Aha.
Ja.
Oké.
Már tudjuk, hogy az ajtók és a világok közti kapcsolat
addig áll fent, míg hat az anyag.
Nem volt atmoszféra.
Ez nem lehet valós. Ez nem a valóság.
Amanda! Hé!
Hé!
Amanda! Hahó!
Állj meg!
Amanda!
Muszáj, hogy legyen vége!
Megmondtam, hogy végtelen!
Miért látjuk ezeket az elcseszett világokat?
Mert ez egy multiverzum,
és bármi, ami megtörténhet, meg is fog.
Valahol a folyosón van egy olyan verzió belőlünk,
akik nem jutottak el a dobozhoz, amikor segítettél meglógni.
Végtelen számú lehetőség.
Végtelen.
Lassan elmúlik az adag hatása.
Igen. Ezért kell egyesével megoldanunk a problémáinkat.
Vízre és élelemre lesz szükségünk.
Nyitogassuk az ajtókat,
és reménykedjünk abban, hogy a miénkhez hasonló világot találunk!
Szerintem sikerült.
Ki tudsz juttatni minket?
Nem tudom. De megpróbálom. Erre!
- Állj meg, Jason! - Várj... Leighton, várj!
Neki semmi köze hozzá!
Komolyan?
Én vettem rá. Kényszerítettem!
- Kényszerített? - Aha.
Elég jól ismerlek, és még nem találkoztam olyannal, aki rá tudott venni bármire.
Nem hagyom, hogy másokat bánts!
Amanda!
Kurvára elegem van.
Leighton!
Mennünk kell!
Ebben az esetben...
Ne!
Gyerünk!
Amanda!
Hé! Semmi baj.
Biztonságban vagy. Nem te voltál.
Én voltam kábé három órával ezelőttig!
Amanda, ő egy másik Amanda volt, egy másik Jasonnel.
Órákkal később menekültek, mint mi.
Tovább kell próbálkoznunk.
Nincs benne logika.
Muszáj lennie.
Csak még nem látjuk.
A te Jasonödnek sem volt elmélete az irányításáról?
Nem. De ha mégis, nem avatott be.
Picsába már!
Hé! Amanda!
Amanda!
Hé!
Amanda!
Hová megyünk?
Állj meg!
Állj!
Nem bírom tovább azon a folyosón!
Megfagyunk!
Vissza kell mennünk!
Nem látok semmit.
Gyere! Menedéket kell találnunk. Gyere!
Gyerünk!
Tarts ki!
Maradj ébren!
Fel kell hogy melegítselek.
Oké.
Így ni.
Mindjárt jövök.
Hahó!
Van itt valaki?
Picsába!
GYUFA
Jason!
Faszom!
Kérlek!
Azt sem tudom, bazmeg...
Te vagy az, Jay?
Mizu, haver?
Ne törődj a kupival! Még kóválygok a tegnapi bulika után.
- Hahó! Hadd lássalak! - Szevasz!
Aha.
Meglepett, hogy írtál.
Ha hiszed, ha nem, hiányzott az egyetemi csoporttársam.
Nem hiszem.
Piát?
- Jöhet. - Oké!
Megszoktad már?
Észre sem veszem nagyon.
Egs, király!
- Egs! - Aha.
Sajnálom, ami a nagyapáddal történt.
Kösz!
Hogy megy a családi biznisz?
Hát, erről apámat kéne kérdezned.
A Velocity mindig is az ő gyermeke volt.
Még mindig mosolyszünet van?
Ja. Öt éve nem beszéltem a rohadékkal.
Attól még elég jól megy a sorod.
A vagyonkezelői alap jól tejel.
- Ja. - Ó, Leighton...
jó látni.
Tényleg?
Én is örülök neked, haver.
Na, ki vele! Mi a tökömet keresel itt?
Felmondtam a főiskolán.
Vissza akarok térni a kezdetekhez.
Mint mindenki.
A te esetedben ez mit takar?
Először is több időt a családdal.
Na ja. Az jó.
Az jó.
Jó. Találkoztál mostanában Ryan Holderrel?
- Párszor. - Tényleg?
Nem semmi éve van.
Ja. Három hónapja egyszer csak betoppant.
Pénz kellett neki egy új vállalkozáshoz.
Szóval mondom a frankót, jó?
Bármi is legyen az, amin dolgozol, tuti óriási lesz.
Ha lógni akarsz, dumálni, benne vagyok.
De egyelőre nem akarok újabb cégbe fektetni.
Pláne nem haverokkal. Ne vedd magadra! Mindig gázos.
Oké?
Felteszem, ezért jöttél.
Saját vállalkozásba fogsz.
Mondd csak, mit terveztél mára?
Semmit. Akárcsak az életem hátralevő részére.
Mutatnék valamit.
Nabazmeg!
Nyugi!
Nincs mestertervem a meggyilkolásodra...
vagy mégis?
Vicces.
Figyu, mint mondtam: bármi is legyen ez, nem fektetek be, szóval...
Azta! Ez meg mi?
Egy nagyon különleges, pszichoaktív anyag.
Muti!
Pszichoaktív, mi?
Oké, és milyen a hatása?
Egy módon tudhatjuk meg.
Na jó, salud!
Na jó. Nyomás! Fogy az idő.
Nyugi! Óvatosan!
Mi a tököm ez?
Az anyag miatt van.
Elsőre odavág.
- Igen? - Ja.
Hé!
Ennyi?
Ja, részben.
- Oké. - Rendben. Gyere!
Az meg mi a tököm?
A dobozom.
Ezt te építetted ide?
Ennél egy fokkal bonyolultabb a dolog.
És, mit tud ez a te dobozod?
Egyszerűbb, ha megmutatom.
Szívatsz, haver?
Nem.
Gyere be!
Tessék!
Köszönöm!
A doboz eltűnt.
Betemette a vihar.
Higgadtságra tanítottam a dobozpilótákat, arra, hogy uralják a helyzetet.
Mindkettőből megbuktam.
Sajnálom.
Kis koromban minden télen Argentínába mentünk síelni.
Apám imádott odajárni.
Eszméletlen hóviharjaik voltak.
Mentünk a kocsival, és zúdult ránk a hó, de olyan erővel,
hogy le kellett húzódni az útról.
Ott kuksoltunk a hideg kocsiban.
Nem láttunk semmit, csak a fehér havat.
Elképzelhető, hogy ez tegnap a folyosón is eszedbe jutott?
Micsoda?
Hogy egy hóviharban rekedsz.
Aha.
Csapdában éreztem magam, tehetetlennek. Mint azokban a hóviharokban.
Pontosan mikor jutott eszedbe?
Mielőtt kiléptünk volna az ajtón ebbe a világba.
Miért?
Tudjuk, hogy az ajtók
végtelen számú, véletlenszerűnek tűnő párhuzamos univerzumba vezetnek.
Nincs köztük kapcsolat. Irányíthatatlanok.
De mi van, ha az elménk határozza meg a kapcsolódási pontokat?
Ha abszolút nem is véletlenszerűek?
Hanem...
Mi van, ha valahogy mi választjuk meg őket?
Én tuti nem választottam ezt a világot. Szándékosan nem is, de...
Mi van, ha a világok a lelkiállapotunkat tükrözik
az ajtónyitás előtti pillanatban?
Jason...
tegnap a multiverzumról beszéltél.
Arról, hogy minden, ami megtörténhet, megtörténik.
Hogy valahol van egy olyan verzió belőlünk, akik nem jutottak el a dobozig.
- Majd kinyitottad az ajtót a Velocityben... - Aztán...
Aztán láttuk megtörténni, amiről beszéltem.
Én meg végig azon filóztam, hogyan irányítsuk a dobozt.
Mi vagyunk az irányítók.
Lehet. És ha valóban így van, oda megyünk, ahová akarunk.
Hazamehetünk.
Oké. Egy üres doboz?
Ez a nagy ötlet? Egy raktár?
Boldog vagy?
Na jó, ez hivatalosan is túl sok nekem...
Várj! Hallgass meg!
Mutatok valamit, amit a milliárdosok sem láthatnak.
Igen? Éspedig mit?
Az utat, amit nem választottál.
Hé! Nyisd ki az ajtót, vagy szétrúgom a segged!
Jó.
Hé!
Haluzok?
Nem egészen.
Hallgass ide, Leighton!
- Hová vezetnek ezek az ajtók? - Leighton! Figyelj rám!
- Hé! Várj! Mi van már? - Nyugi!
- Állj le! Elég! Hallod? - Nyugi!
Ide figyelj, ha itt rosszra gondolsz,
abba mindketten beledöglünk!
Nem akarom a frászt hozni rád, de ez rém fontos, érted?
Vettem.
Most kinyitom az egyik ajtót.
Van némi befolyásom arra, mi vár ránk a másik oldalon.
De amit te gondolsz, az is hatással van rá.
- Mi a tökömről beszélsz? - Ide hallgass!
Összezavarlak ezzel. Csak...
Szoktál meditálni?
Egyszer próbáltam. Rémes volt.
Nem tudtam leállítani az agyam.
Oké. Nem gáz.
Évekig kell gyakorolni, hogy hosszan ki tudd kapcsolni az agyad.
A jó hír, hogy most elég, ha csak öt-tíz másodpercre sikerül.
Oké. Hogy fogjak hozzá?
Vegyél mély levegőt, és koncentrálj!
Aztán lassan fújd ki a levegőt!
Most hunyd le a szemed!
Lélegezz tovább!
Be! Kettő. Három.
Ki! Kettő, három. Koncentrálj a légzésedre!
Be!
A doboznak arrafelé kell lennie.
Készen állsz?
Köszönöm!
Akkor hajrá, keressük meg!
Hadd nézzem meg a GPS-t!
Picsába!
A GPS bekrepált.
Lehet, lefagyott.
Anélkül nem találjuk meg.
Muszáj lesz. Ez a világ kinyír minket.
Ne már!
Fordulj meg!
Mi az?
A doboz minden világban ugyanott áll, igaz?
Mindegy, mennyit változik körülötte a világ,
a GPS-koordináták mindig ugyanazok.
Látod a Sears Towert?
Arra van dél.
Nézd meg az iránytűt!
Arra kellene mutatnia. Északnak.
A mágneses észak felé. De arra mutat.
A doboz mágneses ereje eltéríti.
Közel vagyunk. Közel.
Erre!
- Látod? - Aha.
Ez az!
A mindenségit!
Mehetünk?
Hol van apa?
Nem tudom.
Többször hívtam, üzentem...
Várjunk?
Nem. Nem várunk. Sötétedik. Menjünk!
Kösz, hogy nem hagytál megfagyni.
Akkor kvittek vagyunk?
Frászt!
Ne felejtsük el, hogy ez mind a te hibád!
Ó, jogos. El ne felejtsük!
Most döbbentem rá...
hogy ma van a fiam születésnapja.
Hány éves?
Tizenhat.
Sajnálom, hogy kihagyod.
Mondd el a történetet!
Oké.
Az első ultrahangon...
két szívhangot hallottunk.
A felhőtlen boldogság után...
...páni félelem lett úrrá rajtunk.
De végül színtiszta boldogsággá alakult.
Nem igazán álltunk készen rá.
Dehát ki áll?
Ebbe fejest ugrik az ember.
Az abszolút mély vízbe.
A következő alkalomnál az orvos csak egy egészséges szívverést érzékelt.
Rendellenesség.
Rettenetes szó.
Keményen küzdött.
Ő született meg elsőként.
Nagyon bátor volt.
Életteli.
A műtéteket viszont nem bírta a teste.
A harmadikból nem ébredt fel.
Nagyon sajnálom.
Kezdettől fogva elválaszthatatlanok voltatok.
Amikor eszembe jut...
mindig veled van.
Az utolsó kórházi hónapok alatt Charlie egy percre sem tágított mellőle.
Még mindig megviseli?
Ó, nagyon. De nem beszél róla.
Ültettünk egy fát,
és a hamvait belekevertük a földbe.
Minden évben a születésnapján
alkonyatkor kiülünk mellé.
De most nem vagyok ott.
Élt.
Életben volt. Lélegzett.
Igen, tudom.
Sok ez egyszerre.
A legcsodálatosabb dolog volt, amit valaha láttam.
Hallod, Jason? Messze a legcsodálatosabb!
Ezt...
Bárkinek megmutathattad volna.
Minden kívánságod teljesült volna. Miért nekem?
Mert nem bízom senkiben.
De benned bízhatok.
Nem is ismersz, tesó!
Nem igazán!
Abban a világban, ahonnan én jövök,
a szüleid már nem élnek.
A nagyapád nevelt fel,
és amint lediplomáztál, átadta neked a Velocityt.
Abban a világban te kerestél meg azután, hogy elnyertem a Pavia-díjat.
Megkérdezted, van-e olyan ötletem, amibe befektethetnél.
Hát volt.
Úgy tíz éven át dolgoztunk együtt.
Mi építettük az eredeti dobozt.
Pont itt.
Csak abban a világban ezen a helyen egy hangár állt.
Ott tesztelték a sugárhajtóműveket.
Ja.
Mi ketten jóban voltunk?
Aha.
Te... Azaz ő volt az egyik legjobb barátom.
Megbíztam abban a Leightonben.
Pontosan tudtam, mire képes.
Ezért bízom meg benned is.
Szóval ez nem a te világod?
Mit keresel itt?
Jóvá akarok tenni valamit, amit elkúrtam.
A kérdés az, hogy te hajlandó lennél-e elhagyni ezt a világot, ha tudnád.
Újrakezdeni valahol másutt.
Habozás nélkül.
Mit adnál meg egy ilyen lehetőségért?
Mit adnék meg?
Mit?
Mindent.
Hát...
főnyereményért érthető.
Azta!
Mi az?
Az a pillantás.
Megint csinálod.
Hunyorogva bámulsz a semmibe.
Régebben sokat csináltad.
Őrület.
Emlékeztetlek rá?
Aha.
Nagyon sok mindenben.
Boldog volt?
Ugyan már!
Na! Nekem elmondhatod. Kábé ugyanaz a személy vagyunk.
Boldog volt?
Nem.
Nem mondanám annak.
Állandóan dolgozott.
Iszonyú becsvágy volt benne.
A legeltökéltebb ember, akit ismertem.
Ugye tudod, hogy miatta vagyok itt?
Hogy érted?
A doboz segítségével megkereste a világomat.
Aztán elrabolt.
Elvitt a világába.
Ő tette.
De miért?
Nem tudom. Te éltél vele. Mondd meg te!
Bűnbánat.
Ha az én életemet akarta...
simán... megölhetett volna.
Nem.
Miért vesződött azzal, hogy átvigyen a világába?
Nem egy szörnyeteg. Nem tenne ilyesmit.
- Ha tényleg ő tette... - Tudom, hogy ő tette.
...akkor megindokolta volna magának.
A saját világodban tanár vagy, ugye?
Aha.
Vagyonos ember vagy?
Nem.
Az én Jasonöm valószínűleg azzal indokolta a tettét,
hogy soha vissza nem térő alkalmat kaptál tőle.
Egy új kezdetet.
Mindkettőtöknek.
De miért pont az én életem kellett neki?
A kismilliónyi Jasonből miért pont én?
Mi az, ami neked van, de neki nincs?
Daniela és Charlie.
Ne!
- Ne cseszegess! - Rosszul csinálod.
- Remek lesz. - Muti!
- Bénázz, míg össze nem jön? - Ja, olyasmi.
Szerinted van valami gáz apával?
Hogy érted?
Nem is tudom. Tök furán viselkedik mostanában.
Ilyesmi.
Szia, család!
Isteni illat.
Ja. Spagetti húsgolyóval.
Tudod, Max kedvence.
Nem voltál ott a fánál.
Tudom. Tudom. Nagyon... Tényleg sajnálom.
Szigorúan titkos küldetésen voltam.
Egy szülinapos sráccal kapcsolatoson.
Kimehetnénk a fához még egyszer.
Ha akarsz.
Persze. Hogyne. Ja, ja. Mindjárt.
Mit dugdosol?
Köszönöm!
Ezt neked hoztam.
Ezt meg magunknak.
Mert a mai...
nagyon nagy nap a családunk életében.
Nem nyitod ki?
Ez meg mi?
Boldog szülinapot, öcsi!
Anyától és tőlem.
Ez valami vicc?
Ott áll kint.
Aztakurva!
Mi a fasz ütött beléd, Jason?
Képzeld, ma felmondtam!
Mi van?
Álltam a táblánál, néztem a kölyköket,
és nem hagyott nyugodni egy gondolat...
Hogy ennél többre vagyok hivatott.
Meg sem beszélted velem!
Tudom, tudom! Sajnálom!
- De nem tudtam folytatni. - Oké.
Az én állásom nem tud eltartani kettőnket, egy új kocsira meg pláne nem elég.
Ott kéne hagynod a melót. Megint festhetnél.
Valóban? Mégis hogy?
Mielőtt Charlie megszületett, volt egy projektem.
Emlékszel a kis dobozra?
Aha.
Nagyon fontos volt nekem,
de leálltam vele, mert ti fontosabbak voltatok.
Találtam befektetőt.
Hé!
Kösz, apa!
Köszönöm!
Furikázunk egyet?
- Oké. Menjünk! - Tényleg?
Persze.
Soha többé nem kell a pénz miatt aggódnunk.
Akarsz előre ülni?
Anya, jössz?
Jövök.
BARÁTUNK ÉS FŐKERTÉSZÜNK, ARTURO GAMINO EMLÉKÉRE.
A feliratot fordította: Varga Attila