Palīdziet!
- Laiks? - Divas minūtes, 43 sekundes.
Dirsā!
Palīdziet man!
Jēziņ.
Ir vaļā!
- Esi jucis? - Neļaušu viņam atkal nozust.
Tu nenojaut, kā ir...
Nav svarīgi! Mani šajā pasaulē nekas nesaista.
- Domā, Leitons mums sekos? - Jā.
Domā, tava pasaule ir aiz kādām no šīm durvīm?
Teorētiski.
Tad kā mēs to atradīsim?
Man nav ne jausmas.
Tā, es skaitu, tās ir 220. durvis, kurām pagājām garām.
Un tās šķir kādi trīsarpus metri.
Tātad jau esam nogājuši kādus 800 metrus.
Jā. Varbūt mēs esam kaut kādā liminālā telpā.
Limināls nozīmē neīstu?
Nē, tā ir īsta. Tā ir ļoti īsta.
Domāju, mūsu prāts tā mēģina vizuāli paskaidrot to,
ko mūsu smadzenes nespēj aptvert, jo nav tik attīstītas.
- Superpozīciju. - Tieši tā.
Es domāju, ka koridors ir iespējamo realitāšu šķērsgriezums.
Ejam prom no šejienes!
Redzēs, ko varēsim uzzināt.
Apgrūtinām mūsu atrašanu.
Iedod paskatīties!
Ei.
Kas par sviestu?
Pelni.
Ak dievs.
Kas te noticis?
Es nezinu.
Velns un elle.
Skrienam!
Ak dievs.
Tev viss labi?
Kas par sviestu? Bļāviens.
PAMATĀ BLEIKA KRAUČA ROMĀNS
MAKSS
Sūdīga mašīna, ne?
Jā. Nu, tā noteikti nav superīga.
Varbūt mums kaut kas tā sakarā jādara.
- Nebremzē! Nē, uzgāzē! - Es... Esi drošs?
Jā, jā. Paspēsi.
Jauki.
- Kas ir? - Nekas.
Tu vienmēr saki, lai pie krustojuma piebremzēju.
Nu, tajā sarkanajā gaismā bija daudz dzeltenā.
Nu, kā pagaidām jūties 16 gadus vecs?
Es nezinu. Tāpat kā vakar.
Domāju, beidzot to apjēgšu, kad dabūšu tiesības, vai ne.
Jā. Nosvinēsi.
Ko šovakar darīsim, a?
Varbūt to, ko parasti.
Zini, neko smalku.
Klau, gribu, lai paklausies manī, labi?
Šodien tomēr ir tava diena.
Paldies.
Tur ir 50.
Nu, tagad 48.
GPS darbojas.
Laikam satelīti vēl riņķo orbītā.
Domāju, esam tajā pašā vietā, kur Velocity manā pasaulē.
Labi. Tātad kastes koordinātes nemainās...
tas ir loģiski... mainās tikai ārpasaule.
Jā. Jā.
Nu taču!
Ko tu meklē?
Meklēju kaut kādas kontroles iespējas.
Tikai durvju rokturis.
Tā ir tikai kaste.
Šis?
Kā tu to domā - tā ir tikai kaste?
- Kā tā darbojas? - Nezinu. Pastāsti man!
Tu šo uzbūvēji.
Piedod.
Tev te ir koledžas fizikas pasniedzējs.
Pilnšļirce gatava.
Nebūs tik traki kā pirmajā reizē.
Ķermenis pie tā ātri pierod.
Tev viss labi?
Kurp tas ved?
Ja mēs turpinātu iet, kur mēs nonāktu?
Nu, multiverss ir bezgalīgs.
Pieļauju, ka gala nav.
Džeison!
Amanda!
Džeison!
- Ielikta šīsdienas lekcija. - Paldies. Mums to nevajadzēs.
Labi, izņemiet visi klades!
Tā, šodien mums būs ātrais tests.
Izplēsiet no kladēm lapu, uzrakstiet uz tās savu vārdu
un malā skaitļus no viena līdz desmit.
Jā.
Neviens vairs nelieto klades. Man ir tikai dators.
Kas tev tagad ir uz ekrāna?
Kas viņam ir uz ekrāna?
YouTube.
Esi izkritis.
Jūs nopietni?
Man arī ir tikai dators.
Ko tu skaties?
Esi izkritis.
Visi pārējie, kuriem ir tikai dators vai kāda ierīce, esat izkrituši.
Zināt ko? Pagaidiet.
Lai veicas!
Pagaidiet! Kur jūs... Doktor Desen?
Džeison.
Kursa vecākā man uzrakstīja, ka tu saplēsi pudeli un izbrāzies laukā.
Es neizbrāzos. Es izgāju.
Velns, kas ar tevi notiek?
Tur tā ir kā lēna nāve, tāpēc es aizeju.
Tu nevari to darīt.
Varu gan.
Vispār es varu darīt, ko vien vēlos.
Tās pašas koordinātes?
Jā.
Labi.
Tā, tagad mēs zinām, ka saikne starp durvīm
un šīm pasaulēm noturas visu medikamenta sesijas laiku.
Tur nebija atmosfēras.
Tā nevar būt īstenība. Nevar būt.
Amanda. Ei.
Ei!
Amanda! Ei!
Stāvi!
Amanda!
Ir jābūt galam.
Es tev teicu, ka gala nav!
Kāpēc mēs redzam tās sabeigtās pasaules?
Tāpēc, ka tas ir multiverss,
un notiks jebkas, kas var notikt.
Nu, kaut kur tālāk pa šo koridoru ir tevis un manis versija,
kuri nepaspēja ieskriet kastē, kad tu palīdzēji man bēgt.
Nebeidzamas iespējas.
Nebeidzamas.
Beidzas šīs zāļu devas laiks.
Jā. Tāpēc mums jāsāk atrisināt pa vienai problēmai.
Mums ātri vajag ēdienu un ūdeni.
Tāpēc sākam atvērt durvis
ar cerību, ka aiz vienām izskatīsies kā mājās.
Domāju, mums izdevās.
Ei, vari mūs izvest laukā?
Nezinu. Varu mēģināt. Šurp.
- Džeison, stāvi. - Paga, Leiton.
Viņai ar to nebija nekāda sakara.
Tiešām?
Es viņai liku. Piespiedu viņu.
- Lika? - Jā.
Jo es tevi pazīstu sen
un neesmu nevienu redzējis, kas spētu tev kaut ko likt.
Leiton, neļaušu tev turpināt darīt pāri.
Amanda.
Man piegriezies.
Leiton.
Mums jāiet.
Nu, tādā gadījumā...
Nē!
Ejam.
Amanda.
Ei. Viss ir labi.
Tu esi drošībā. Tā nebiji tu.
Vēl pirms trim stundām tā biju es.
Amanda, tā bija cita Amanda, cits Džeisons.
Noteikti nepaspēja aizbēgt tā kā mēs.
Mums jāturpina mēģināt.
Tajā nav nekādas loģikas.
Jābūt.
Mēs tikai to nesaskatām.
Jūsu Džeisonam nebija ideju, kā to var kontrolēt?
Nē. Ja viņš zināja, tad man neteica.
Pie velna.
Ei. Amanda.
Amanda!
Ei!
Amanda!
Kur tu ej?
Stāvi!
Es vairs nespēju tajā koridorā palikt!
Mēs nosalsim!
Mums jāiet atpakaļ!
Es neko neredzu.
Nāc. Mums jāatrod patvērums. Nāc!
Nāc.
Turies!
Paliec nomodā.
Mums tevi jāsasilda.
Nu labi.
Labi.
Nu labi.
Tūlīt atgriezīšos.
Ei!
Te kāds ir?
Nu velns.
SĒRKOCIŅI
Džeison!
Dirsā!
Lūdzu.
Bļāviens, nezinu, kur...
Tas esi tu, Džej?
Kā iet, vecīt?
Ignorē miskasti! Man vēl pohas no vakardienas svinēšanas.
- Ei. Kāds tu, ko? - Sveiks.
Jā.
Zini, biju pārsteigts, ka atrakstīji.
Vai ticēsi, ka noilgojos pēc koledžas čoma?
Nē.
Šļuku?
- Kāpēc ne? - Jā.
Pie tā var pierast?
Vairumā dienu es to pat neredzu.
Prozit, karali!
- Prozit. - Jā.
Ei, man bija žēl dzirdēt par tavu vectēvu.
Paldies.
Nu, kā sokas ģimenes biznesā?
Nu, tas tev būs jājautā manam tētim.
Velocity vienmēr bijis viņa rūpals.
Jūs abi aizvien uz nažiem?
Jā. Neesmu ar to mērgli runājis piecus gadus.
Nu, taču tev diezgan labi klājas.
Manam ieguldījumu fondam noteikti.
- Jā. - O, Leiton.
Prieks tevi redzēt.
Jā?
Man arī prieks tevi redzēt, draugs.
Nu tad ko, ellē, tu te dari?
Es beidzu pasniegt.
Es gribēju atgriezties pie tā, ar ko sāku.
Vai ne mēs visi?
Tad ko tas tev nozīmē?
Iesākumā - vairāk laika ar ģimeni.
Jā. Tas ir labi.
Tas ir labi.
Labi. Pēdējā laikā tiecies ar Raianu Holderu?
- Dažreiz. - Jā?
Zini, viņam ir varens gads.
Jā, viņš te uzradās pirms trim mēnešiem.
Meklēja naudu savai jaunajai idejai.
Tāpēc runāšu ar tevi atklāti, labi?
Noteikti tas, pie kā strādā, ir brīnišķīgs.
Ja gribi patusēt, papļāpāt - lūdzu.
Bet šobrīd nekur vairs neinvestēju.
Īpaši draugu lietās. Neapvainojies! Ķēpīgi.
Skaidrs?
Nu, tāpēc tu esi atnācis, vai ne?
Beidzot nolēmi uzsākt ko savu.
Saki man, kas tev šodien jādara?
Nekas. Man visu atlikušo mūžu nav nekas ieplānots.
Es gribu tev kaut ko parādīt.
Velns.
Neuztraucies.
Tas nav pārdomāts plāns tevi nogalināt...
vai tomēr ir?
Asprātīgi.
Jā, es jau tev teicu. Lai kas tas būtu, es neinvestēju, tāpēc...
Pag. Pag. Kas tas ir?
Ļoti īpaša psihoaktīva viela.
Parādi man.
Psihoaktīva.
Jā. Ko tā dara?
To var noskaidrot vienā veidā.
Nu labi, salud.
Labi. Ejam. Nav daudz laika.
Uzmanīgi. Nāc uzmanīgi.
Kas, ellē, tas?
Zāļu ietekme.
Pirmajā reizē spēcīga.
- Jā? - Jā.
Ei.
Tāda?
Jā, tā ir daļa.
- Jā. - Labi. Nāc.
Kas, pie velna, tas?
Tā ir mana kaste.
Tu to te uzbūvēji?
Tas ir nedaudz sarežģītāk.
Tad ko tā dara?
Man būtu vieglāk tev parādīt.
Tu mani dirsini, jā?
Nē.
Nāc iekšā.
Lūdzu.
Paldies.
Kaste pazudusi.
To aprakusi sniegavētra.
Es apmācīju tos, kas devās kastē, nekrist panikā, saglabāt kontroli.
Es nespēju neko no tā.
Piedod.
Zini, kad es biju maza, mēs Argentīnā ik gadu braucām slēpot.
Manam tētim patika.
Viņiem bija vājprātīgi sniegputeņi.
Viņš brauca, un sniegs sāka snigt tik spēcīgi,
ka bija jāapstājas.
Jāsēž aukstā mašīnā.
Bija sajūta, ka pasaule pazudusi.
Vai varēja būt, ka tu vakar koridorā to iedomājies?
Ko iedomājos?
Ka esi iesprūdusi sniegputenī.
Jā.
Es jutos kā slazdā un bezcerīga. Kā tajās sniegavētrās.
Tieši kad?
Īsi pirms mēs iegājām pa durvīm šajā pasaulē.
Kāpēc tu jautā?
Mēs zinām, ka durvis koridorā
ir šķietami nejauša saikne ar neskaitāmiem paralēliem visumiem.
Pilnīgi nesaistīta un nekontrolējama.
Bet ja nu mūsu prāts nosaka tās saiknes?
Ja nu tās it nemaz nav nejaušas?
Tās ir...
Ja nu mēs kaut kādā veidā tās pasaules izvēlamies?
- Es šo pasauli noteikti neizvēlējos. - Nē. Ne jau speciāli, bet...
ja nu tās pasaules ir mūsu emocionālā stāvokļa atspoguļojums
brīdī, kad mēs atveram durvis?
Džeison...
vakar tu runāji par multiversu.
Ka notiks viss, kas var notikt.
Ka kaut kur ir tevis un manis versija, kuri nepaspēja ieskriet kastē.
- Tad tu atvēri durvis uz Velocity... - Tad durvis...
Mēs redzam, ka atkārtojas tas pats scenārijs.
Es visu laiku domāju: "Kā lai kontrolējam kasti?"
Mēs esam kontrolierīces.
Varbūt. Un, ja tā, tad varam doties, kurp vien vēlamies.
Mēs varam doties mājās.
Labi. Tukša kaste?
Tava ģeniālā ideja ir glabātuve.
Vai esi savā dzīvē laimīgs?
Jā, tas tiešām man ir par dīvainu...
Stāvi un paklausies manī.
Es tev kaut ko parādīšu,
pie kā nav pieejas pat pasaules miljardieriem.
Ak tā? Kas tas ir?
Neizvēlētais ceļš.
Ei. Atver durvis, vai es tev sadošu, sasodīts.
Jā.
Ei.
Vai man ir halucinācijas?
Ne gluži, nē.
Leiton, gribu, lai paklausies manī.
- Kurp šīs durvis ved? - Ei, Leiton. Ei, Leiton.
- Ei. Pag, pag. - Mierīgi, mierīgi.
- Pagaidi! Pagaidi! - Mierīgi.
Klau, ja tu te iedomāsies ko nepareizu,
tad abi varam nomirt.
Es negribu tevi biedēt, bet tas ir ļoti svarīgi, labi?
Labi.
Tagad es atvēršu vienas no durvīm,
un man ir zināma kontrole pār to, kas ir otrā pusē.
Bet to var ietekmēt arī tas, ko tu domā.
- Ko tu gvelz? - Labi, paklausies.
Es tevi mulsinu, labi. Tikai...
Vai tu piekop meditāciju?
Reiz izmēģināju. Nekas nesanāca.
Nespēju beigt domāt.
Labi. Tas nekas.
Jāvingrinās gadiem, lai uz ilgāku laiku iztukšotu prātu.
Labās ziņas ir tādas, ka man vajag, lai iztukšo prātu uz piecām sekundēm.
Labi. Tad kā es to izdarīšu?
Vienkārši koncentrējies uz garu, dziļu ieelpu
un lēnām visu aizmirsti.
Tagad aizver acis.
Turpini elpot.
Ieelpa. Divi, trīs...
Izelpa. Divi, trīs. Koncentrējies uz elpošanu.
Ieelpa.
Kastei būtu jābūt tur.
Esi gatava?
Paldies.
Labi. Ejam to meklēt.
Dabūšu labākus rādījumus.
Bļāviens.
GPS ierīce nedarbojas.
Varbūt sasalusi?
Bez tās mēs to neatradīsim.
Mums jāatrod. Šajā pasaulē mēs nomirsim.
Nu taču.
Apgriezies.
Kas ir?
Visās tajās pasaulēs kaste atrodas vienā ģeogrāfiskajā vietā, jā?
Lai kā mainītos apkārtējā pasaule,
GPS koordinātes vienmēr ir tās pašas.
Redzi Sears Tower?
Tie ir dienvidi.
Tagad paskaties kompasā.
Tam būtu jārāda uz to pusi. Uz ziemeļiem.
Magnētiskajiem ziemeļiem, bet tas rāda tajā virzienā.
Kastes magnētiskais lauks bultiņu stumj prom.
Mēs esam tuvu.
Šurp.
- Redzi? - Jā.
Jā!
Nolādēts!
Esi gatavs?
Kur ir tētis?
Es nezinu.
Es zvanīju un rakstīju.
Gaidīsim?
Nē, nekas. Kļūst tumšs. Ejam.
Paldies, ka neļāvi man tur nosalt līdz nāvei.
Nu, tad esam kviti?
Ne velna.
Neaizmirsīsim, ka tā visa ir tava vaina.
O jā. Neaizmirsīsim.
Es vienkārši sapratu...
ka šodien ir mana dēla dzimšanas diena.
Cik vecs viņš ir?
Sešpadsmit.
Man žēl, ka tu to laid garām.
Pastāsti man to stāstu.
Jā.
Mūsu pirmajā ultrasonogrāfijā...
mēs dzirdējām divus sirdspukstus.
Mēs no tīra prieka nonācām...
...pie pilnīgām šausmām.
Un beigu beigās pie tīra prieka.
Mēs īsti nebijām gatavi kļūt vecāki.
Nu, kurš gan ir?
Tajā vienkārši tiec iemests.
Kā baseina dziļākajā galā.
Nākamajā vizītē ārste pateica, ka vieni sirdspuksti ir normāli.
Anomālijas.
Tas tik ir vārds.
Viņš bija cīnītājs.
Viņš piedzima pirmais.
Tik drosmīgs.
Tik ļoti gaismas pilns.
Tās operācijas viņš nespēja izturēt.
Trešo viņš nepārdzīvoja.
Man ļoti žēl.
Jūs bijāt nešķirami jau no paša sākuma.
Kad es par viņu domāju...
viņš vienmēr ir kopā ar tevi.
Pēdējos mēnešus slimnīcās Čārlijs no viņa neatgāja.
Vai viņam aizvien ir grūti?
O jā. Bet viņš īsti par to nerunā.
Zini, mēs iestādījām koku,
un mēs iejaucām augsnē nedaudz viņa pelnu.
Un katru gadu viņa dzimšanas dienā
mēs vienkārši sēžam ar viņu tur, kad krēslo.
Bet tagad es neesmu tur.
Viņš bija dzīvs.
Dzīvs. Elpojošs.
Jā. Es zinu.
To nav viegli aptvert.
Visskaistākā lieta, ko esmu redzējis.
Džeison, visskaistākā lieta, ko esmu redzējis.
Tā...
Tu varēji to parādīt jebkuram.
Aiziet ar tik, cik gribētu. Kāpēc man?
Tāpēc, ka es nevaru jebkuram uzticēties.
- Un zinu, ka tev varu uzticēties. - Tu mani pat nepazīsti, brāl!
Īsti ne.
Tajā pasaulē, no kuras es nāku,
tavi vecāki nomira.
Tevi uzaudzināja tavs vectēvs,
un viņš tev uzreiz pēc koledžas beigšanas nodeva Velocity Labs.
Un tajā pasaulē, pēc tam kad es ieguvu Pāvijas balvu, tu atnāci pie manis
un jautāji, vai man nav kādas idejas, kur tu varētu investēt.
Un man bija.
Un mēs ar tevi strādājām kopā kādus desmit gadus.
Mēs uzbūvējām šīs kastes oriģinālo versiju.
Tieši te, šajā pašā vietā.
Vienīgi tur tas bija angārs.
Viņi testēja reaktīvos dzinējus.
Jā.
Tad mēs ar tevi bijām draugi?
Jā.
Tu... Nu, viņš man bija viens no tuvākajiem draugiem.
Es uzticējos tam Leitonam.
Es precīzi zināju, ko viņš spēj.
Tāpēc es uzticos tev.
Tātad tu neesi no šīs pasaules?
Kāpēc tu esi te?
Esmu te, lai labotu kaut ko, ko salaidu dēlī.
Tāpēc jautājums ir tāds: ja tu spētu, vai tu pamestu šo pasauli?
Sāktu kaut kur no sākuma?
Momentā.
Ko tu par to iespēju dotu?
Ko es dotu?
Jā.
Visu.
Nu...
tā ir biļete.
Oho.
Kas ir?
Tas, kā tu nupat paskatījies.
Tas skatiens.
Piemiegtās acis, kas veras telpā.
Viņš vienmēr tā skatījās.
Tas ir vājprāts.
Es tev atgādinu viņu?
Jā.
Tik daudzējādā ziņā.
Vai viņš bija laimīgs?
Nu saki.
Nu. Tu vari man pateikt. Mēs lielā mērā esam viens un tas pats cilvēks.
Bija?
Nē.
Es neteiktu, ka viņš bija laimīgs.
Viņš tikai strādāja.
Viņam bija tā skarbā šķautne.
Vismotivētākais cilvēks, kādu esmu pazinusi.
Tu zini, ka viņš man to nodarīja, jā?
Ko tu gribi teikt?
Izmantoja kasti, lai atrastu manu pasauli.
Viņš mani nolaupīja.
Aizveda mani uz savu pasauli.
Tas bija viņš.
Kāpēc lai viņš tā darītu?
Es nezinu. Tu esi ar viņu dzīvojusi. Pasaki!
Nožēla.
Ja viņš gribēja manu dzīvi...
varēja vienkārši... varēja mani nogalināt.
Nē.
Kāpēc viņam tā noņemties un nogādāt mani savā pasaulē?
Viņš nav briesmonis. Viņš tā nedarītu.
- Ja viņš tev to nodarīja... - Zinu, ka nodarīja.
...viņam būtu bijis pamatojums.
Tu savā pasaulē esi pasniedzējs, vai ne?
Jā.
Vai tu esi bagāts?
Nē.
Mans Džeisons droši vien nodomāja,
ka viņš tev sniedz vienreizīgu iespēju.
Ielūkošanos neizvēlētajā ceļā.
Tev un viņam.
Bet kāpēc manu dzīvi?
Kāpēc no miljardiem Džeisonu izvēlēties mani?
Kas ir tas, kas tev bija, bet viņam ne?
Daniela un Čārlijs.
Nē.
- Nemuldi. - Tu dari nepareizi.
- Būs lieliski. - Parādi.
- Mēģini, līdz sanāk. - Labi. Apmēram tā.
Kā tu domā, vai tētim ir kaut kādas problēmas?
Kā tu to domā?
Nu, es nezinu. Viņš pēdējā laikā šķiet ne savā ādā.
Saproti?
Sveika, ģimenīt.
Brīnišķīgi smaržo.
Jā. Mēs gatavojam spageti un gaļas bumbiņas.
Zini, Maksa mīļākais ēdiens.
Palaidi garām mūsu laiku pie viņa koka.
Jā, es zinu. Es... Klau, es atvainojos.
Bet es biju iesaistīts ārkārtīgi slepenā uzdevumā.
Vispār ar jubilāru saistītā uzdevumā.
Nu, varbūt mēs varam atgriezties laukā pie koka.
Ja tu gribi.
Jā. Protams. Jā. Pēc mirklīša.
Kas tev aiz muguras?
Paldies.
Tev.
Un mums.
Jo šodien...
šai ģimenei ir ļoti liela diena.
Tu nevērsi vaļā kastīti?
Ko?
Daudz laimes dzimšanas dienā.
No tavas mammas un manis.
Tu to nopietni?
Tā ir novietota laukā.
Nu vāks!
Džeison, kas tas par sviestu?
Klau, es šodien aizgāju no darba.
Ko?
Es tur stāvēju, skatījos uz to kursu,
un man galvā atkārtojās viena doma, tā vienkārši...
ka man ir lemts kaut kas vairāk.
Neparunājot ar mani?
Jā. Es zinu. Piedod.
- Bet es vairs nespēju. - Labi.
Bet ar manu darbu mums nepietiek, kur nu vēl mašīnas pirkšanai.
Domāju, tev jāiet prom no tava darba un jāatgriežas pie gleznošanas.
Ak tā? Un kā lai es to daru?
Pirms Čārlija piedzimšanas es strādāju pie kādas lietas.
Atceries to mazo kastīti.
Jā?
Tā man bija ļoti svarīga,
bet es tai metu mieru, jo gribēju būt pilnībā kopā ar jums abiem.
Es dabūju investoru.
Hei!
Paldies, tēt.
Paldies.
Vai mēs varam izbraukt?
- Jā. Ejam. - Jā?
Protams.
Tev vairs nav jāuztraucas par naudu.
Sēdēsi priekšā?
Mammu, nāksi?
Nāku.
MŪSU DRAUGA UN FILMAS VIDES MĀKSLINIEKA ARTURO GAMĪNO PIEMIŅAI.
Tulkojusi Laura Hansone