Tak jo.
Pojď to říct nahlas.
Dobře.
Cítím se v bezpečí a šťastný...
A je mi teplo.
A chci prostě jít domů.
Když jsi otvíral, jak ses cítil doopravdy?
Cítil jsem se úplně zdrcený.
Ten tlak... Do prdele.
Chápu. Tak pojďme dál.
Příští dveře vybíráš ty.
Ne. Já teď nic vybírat nebudu a ty taky ne. Koukni se na mě.
- Tentokrát musíme počkat. - To je škoda dvou ampulí.
Ne.
Když si dáme čas na ovládnutí emocí, bude to promyšlená investice,
abychom oba přežili.
Tu schránku neobelžeš. Ví všechno.
NA MOTIVY ROMÁNU OD BLAKEA CROUCHE
TEMNÁ HMOTA
M.
- A. - S.
T.
Ježíši.
Chtěl jsem... Já myslel, že myslíš „maso“.
Jak to, že ti ta hra tak jde?
Když mě a bráchu nemohla pohlídat teta,
brala nás máma s sebou do práce.
Nebylo tam moc co dělat, tak jsme hráli hry s písmeny.
Byly jste si s mámou blízké?
Řekněme, že jo.
Nebylo snadné být její dcera.
Měla nediagnostikovanou bipolární poruchu.
Vídáš se s ní?
Jo, pořád bydlí tady ve městě.
Když jsem na mámu čekával já,
snažil jsem se z kolemjdoucích dostat drobný.
Když chodila na chemoterapii?
Nelíbí se mi, že toho o mně tolik víš.
Mně se nelíbí, že o mně nevíš nic.
Na co jsi chtěl ty drobné?
V nemocnici byl jeden automat
se sladkostma, který jinde nešlo sehnat.
Byly strašně dobrý.
- Máma by ti je nekoupila? - Jo, koupila, ale nanejvýš jedno balení.
Když jsem měl drobný, mohl jsem si jich tajně koupit, kolik jsem chtěl.
To je chytrý.
Co to bylo zač?
Mělo to žlutý obal se spoustou barev, jak konfety.
- Butterfinger. - Ne.
- Dots? - Ty určitě ne.
Burákové M&M’s?
Ne. Ty miluju, ale nemůžu si je kupovat, Charlie na ně má alergii.
- Dares? - Dares?
Ty v našem světě nemáme.
Hele, kdo do té schránky šel před tvým Jasonem?
Jmenovala se Blair.
Byla to hlavní inženýrka projektu schránky.
Jo. Přihlásila se dobrovolně hned v den spuštění,
potom Jason,
pak dva lidi, které jsme našli přes anonymní výzvu.
Selam a Alex.
Znalas je dobře?
Jo.
No...
Třeba našli svět svých snů.
S.
T.
Hej, vzbuď se.
Látka přestala účinkovat.
Jsme zase ve schránce.
Ale co je za těmito dveřmi?
Myslíš, že ten svět už je určený?
Když chodba zmizela, už nejsme ve stavu superpozice.
Takže záleží na tom, jak ses vyspal.
Spal jsem tvrdě. Nepamatuju si žádné sny, ale cítím se líp.
Já taky.
Mám hrozný hlad.
Takže je otevřeme?
Asi musíme.
Počkej.
Kašleme na to.
Jasone.
Nikdo tu není.
Já mám taky hrozný hlad.
Jenom se podíváme.
Pro jistotu nech ty dveře otevřené.
Zkontroluju výtah.
A sakra.
- Co je? - Sklad je zamčený.
Výtah nefunguje.
Kvůli čemu by to tady takhle uzavřeli?
Měli jsme protokoly pro určité situace.
Jaké třeba?
Kdyby sem chtěl proniknout někdo zvenku
nebo kdyby se sem něco dostalo skrz schránku.
Haló?
Bože.
Pojď. Rychle.
Sakra.
- Nechci vědět, co se tu stalo. - Já taky ne.
Počkej.
Zdrháme za tři, dva...
Ani hnout, nebo budu střílet. Ruce.
To není možný.
- Blair? - Blair?
Bože můj.
Tys mě šla hledat.
Je to...
- Trochu složitější. - Já...
Takže Jason, kterého znám, tě unesl z tvého světa,
poslal tě do toho svého a vyměnil si s tebou život?
To je naše teorie, jo.
A proto postavil tu schránku?
Aby se dostal ke konkrétní verzi Daniely?
To nevím.
Počkej, odkud znáš Blair ty?
V mém světě se Blair... teda ty kámošíš s mojí ženou.
Kolegové rozhodně nejsme.
- A co dělám? - Jsi právnička v oblasti bioetiky.
Jsi v šoku?
Po bakaláři jsem se na práva hlásila.
Škola, kam jsem moc chtěla, mě dala na pořadník,
tak jsem šla studovat inženýrství.
Tak tady bydlím.
- Máte hlad? - Hroznej.
- Jo. - Fajn.
Jak jste mě našli?
Nejsem si jistá.
- Myslela jsem na tebe ve schránce. - Dnes se podává...
Na to nesahej, prosím.
Pardon.
Máme kuře s knedlíčky, lasagne s masovou směsí nebo makarony s čili.
- Kuře s knedlíčky. - Kuře s knedlíčky.
Jak dlouho tady jsi?
Tři měsíce.
Co se tu stalo?
Takhle to tu už bylo, akorát bez elektřiny.
Ale povedlo se mi rozjet záložní generátory.
A přihlásila jsem se do systému a našla tohle.
To je před rokem.
To jsi ty.
Nějaká moje verze.
Co to sakra je?
Tenhle svět je tím zamořený, ať je to, co chce.
Dotáhla to sem ta moje jiná verze.
Proboha.
Co je to?
Jak jako zamořený?
Exponenciálně se množí.
Takže jsi byla venku.
Pro zásoby.
Mívám ochranný oblek a tomu roji jsem se vždycky vyhnula.
Napadnou a sežerou všechno.
Moc živého tam toho nezůstalo.
Proč tady sakra ještě trčíš?
Jsme ve Velocity. Musí tu být další ampule.
Ten, kdo přežil první útok, s nimi utekl.
- My je máme. - Já taky.
Nemusíš tady takhle...
Do tý zasraný schránky se vrátím, až budu připravená!
Jasný?
- Jasný. - Jasný?
Jasný.
Jakej nejšílenější svět jsi viděl?
Za jedněma dveřma bylo neskutečný sucho.
Prach. Vedro na padnutí.
Z Michiganskýho jezera byla poušť.
Lidi zakládali gangy.
Jezdili v pick-upech s karavany a na motorkách a vraždili se. Psycho.
- Ježíši. - Jo.
Popsal jsi zápletku Šílenýho Maxe.
- Šílenej Max. Ten film? - O čem to mluvíš?
Vy nemáte Šílenýho Maxe?
Ne.
Bojovník silnic?
- Dóm hromů? Tina Turner? - Tina Turner?
- Jo. - Ta zpěvačka? Ona je tady herečkou?
Ty jo.
- Sranda. - To není vtipný.
Ale fakt.
Na co ty moje peníze potřebuješ?
No tak. Uvažuj. Máš klíče k mnohovesmíru.
- Můžeš v jiných světech loupit banky. - Ne. Peníze mají sériový čísla.
V každým světě jsou jiný.
Kdybys pronesl větší obnos, mohli by tě obvinit z padělání.
Tak to je nuda.
Poslouchej, musíš být hrozně opatrnej.
A promyslet každý rozhodnutí, který tady uvnitř uděláš.
Z té schránky nemusí být návratu.
Seš si jistej, že to chceš?
Jo.
Stoprocentně.
Když jsem byl malej a nemohl jsem vyhrát v nějaký videohře,
zjistil jsem si cheaty.
Nejdřív je to zábava.
Prosvištěl jsem všemi levely.
A nakonec mě to logicky přestalo bavit.
A tak to mám odedávna i v životě.
Využívám peníze, kontakty, svůj vliv, abych dostal, co chci.
Ale tahle schránka, Jayi, nudná není.
A rozhodně se tady nedá cheatovat. To už chápu.
- Tak pojď. - Hej, počkej.
Jak se teď cítíš?
Právě teď? Nadšeně.
Nezapomeň, že vždycky když jsi uvnitř, musíš být upřímnej. Hlavně sám k sobě.
Mám trochu strach.
To je normální.
Jinak by to bylo divný.
Děkuju.
Pořád nechápu, proč jsi do ní vlezla.
Abych zachránila tohohle Jasona. Leighton by ho zabil.
Ale kam se chceš dostat?
Chceš zůstat v jeho světě, pokud ho vůbec najdete?
O tom jsem nepřemýšlela. Snažím se hlavně přežít.
Nějaká tvoje verze už tam možná je a on má rodinu.
Možná už ti to došlo,
ale nejenže nemáš domov, ty nemáš ani svět.
A čím dýl v tý schránce zůstaneš a budeš přecházet z jednoho ujetýho světa
do druhýho, tím víc ti bude hrabat.
Proto jsem tady. Začalo mi hrabat.
Máš pocit, že to sotva začalo, ale čas nehraje v tvůj prospěch.
Měla by sis pomalu rozmyslet, v jakém světě chceš skončit.
A musíš udělat to, co je nejlepší pro tebe, ne pro něj.
Mrzí mě, že jsem tě nepřipravila líp.
Já do toho šla dobrovolně.
Chtěla jsem tam jít.
Díky tobě jsem zůstala naživu,
tak... nechej toho sebeobviňování, prosím tě.
Pojď s námi.
Možná jsme poslední lidi, které kdy uvidíš.
Ne.
To je dobrý.
Já to zvládnu.
Připravenej?
- Ty jo. - Takže...
Můžeš otvírat dveře a přecházet mezi světy.
Všemi myslitelnými světy?
Ne, k celýmu mnohovesmíru přístup nemáme.
Jasně.
Takže to jsou světy, který...
Který s tím naším jakoby sousedí.
Který se od toho našeho odtrhly v nedávný minulosti.
Jsou hned vedle toho našeho. Žijeme v nich nebo jsme v nich dřív žili.
- Takže ty, do kterých jsme se narodili. - Přesně.
Ale počkej. Co když ta látka vyprchá, zatímco budu venku?
Schránka tam zůstane.
Takže ti mnohovesmír leží u nohou.
Co bys chtěl vidět?
Hej, něco pro vás mám.
Všechny poznámky z mých cest schránkou.
Nic pro slabé povahy, ale třeba vám pomůžou.
TERÉNNÍ POZNÁMKY
Dala bych vám i ampule, ale mám jich už jen pár.
Fakt nepůjdeš s námi?
Půjdu, až budu připravená.
Dávej na sebe pozor.
Zdá se, že se stačí soustředit na svět, který chcete vidět,
a spojit se s ním, ale jen o tom to není.
Zasahuje do toho všechno.
Strach, zatoulané myšlenky, podvědomé touhy.
Za celý výcvik jsem je neovládla.
Dobrý?
Má zničený život.
Ty máš zničený život.
I ti ostatní cestovatelé.
On se uměl vrátit.
Mohl nám všem pomoct. Ty cestovatele zastavit.
Mohl prostě...
Takové utrpení.
Promiň.
Nechápu, jak se z něho mohl stát někdo takový.
Ty takový nejsi.
Určitě jsi připravená?
Chci prostě odejít.
Já asi vím, jak se z něj stal takový člověk.
Když mi Daniela řekla, že je těhotná, nebyla si úplně jistá.
Věděla, že určitě chce mít děti,
ale nebyla si jistá mnou.
Jestli chce žít s někým, kdo věčně nebude doma.
Takže jsem musel jít domů a pořádně to promyslet.
Důkladně zvážit, jestli bych se dokázal všeho vzdát,
abych s ní mohl mít dítě.
Přemýšlel jsem o tom celou noc a dokázal jsem si představit obě ty cesty.
A nakonec jsem za ní šel a přesvědčil ji, že si ji i s dítětem zasloužím.
A myslím, že kdybych to neudělal...
Kdybych se kvůli vědecké teorii vzdal své potenciální životní lásky,
nebral bych na nic ohledy a jenom bych se utvrzoval,
že jsem měl pravdu a rozhodl se správně.
- A on si zvolil tu druhou cestu. - Jo.
A možná si říká, že to nestálo za to.
Promiň.
To nic.
Pomáhá mi to, abych to celé pochopila.
Už chápeš?
Jde jen o to, sladit myšlenky s podvědomými úmysly.
Pojď. Jdeme.
Hej, pojď ještě jednou. Napadl mě svět, co chci vidět.
U téhle dávky nám zbývá jenom pár minut.
- Tolik času nebude potřeba. Můžu hned. - Ještě se musíme vrátit do našeho světa.
Ampule máš, ne?
Jo, dvanáct.
Ale půjdeme na poslední cvičnou misi a pak ti těch ampulí deset nechám.
Můžeš sehnat další, ne?
Jo, teoreticky jo.
Teda nejsem chemik.
Celej ten proces stojí dost peněz a není to hned.
Tak poslouchej.
Prostě to řeknu.
Až s tím výcvikem skončíme,
zaplatím ti za každou ampuli milion dolarů.
Promysli si to, jo?
Podáš mi prosím ty poznámky?
Myslím na to, jak Blair říkala,
že pokud chce člověk schránku ovládat, musí se extrémně soustředit.
Měl jsem způsob, jak k soustředění přimět studenty.
Když píšeš, v podstatě tomu musíš věnovat plnou pozornost.
Když píšeš, nemůžeš myslet na nic jinýho.
Chytrý.
Takže místo abys na vybraný svět jenom myslel,
- popíšeš ho. - Jo.
Asi to vyšlo.
Fakt?
Myslím, že to fakt vyšlo.
Já...
Myslím, že sem mě vzal tvůj Jason tu noc, jak mě unesl.
Byla tma a byl jsem omámený, ale určitě jsem tady už byl.
Tam!
Když jsem ztrácel vědomí, seděl jsem přímo tam!
Ptal se mě...
jestli jsem se svým životem spokojený.
Určitě to bylo tady?
Tohle je můj svět.
No tak, pojď.
Vrátíme se.
Musím vidět náš dům.
Jak se schránku naučíme ovládat, když nezjistíme, kde jsme?
Dobře.
Hej!
Jedno jsem našel.
Mně se to nelíbí.
Něco tady nehraje.
Rychle, prosím.
Danielo?
Jasone.
Co se stalo?
Vždyť tě odnesli.
Řekli mi, že umřeš.
Nechci tě nakazit.
Kde je Charlie?
Pořád nahoře ve svém pokoji.
Ještě pro něj nepřijeli.
Jasone!
Já...
Hej!
Co děláte venku?
Uvnitř je moje žena. Je jí dost zle.
Syn je mrtvý.
Dům máte správně označený. Brzo vám někdo přijde na pomoc.
- Ne. Potřebuje pomoc hned! - Zpátky.
- V pořádku. - Zpátky.
- Doktorka Springerová. Můžu ji vidět? - Jo, je v přízemí.
- Jayi, otestuj je. - Díky.
Doktor Quayle. Udělám vám rychlý test.
Ukažte zápěstí.
- Negativní. - Ale co?
- Zápěstí. - Ale fakt...
- Zůstaňte tady. - Ona...
Taky v pořádku.
- Paní doktorko, vezmete ji do nemocnice? - Všechny jsou už několik týdnů plné.
A není důvod. Krví podlité oči znamenají konec.
Nevím, jak vy, ale radši bych umřela doma než na lůžku v provizorním stanu.
Něco se s tím přece musí dát dělat. Prosím.
Zajdi pánovi pro autoinjektory.
Nedělej cavyky, Jayi.
Virus se nešíří vzduchem, jen tělními tekutinami.
Nesahejte na ni. Rána se nedožije.
Co je to?
Morfium. Dejte jí je naráz, a zemře v tichosti.
Nečekejte. Posledních osm hodin je brutálních. Jedem.
Jasone.
Musím... Je to moje žena.
- Je to moje žena. - V tomhle světě ne.
Jestli tu její nemoc chytíš, už nikdy neuvidíš svoji skutečnou ženu.
Tohle není tvůj svět.
My sem nepatříme.
Jo.
Do prdele.
Neodvezou mě?
Ne.
Dali mi tohle.
To mi má pomoct?
Tím se to ukončí.
Dobře.
Když tys mi tak chyběl.
Ty mně taky.
Ale teď tu jsem.
Vzpomínáš si na to? Na ten den?
Yellowstone.
Dali jsme si tam jídlo.
Charlie si dal burger z bizona.
Tvářil se, že mu chutná.
A...
od toho stolu jsme měli ten krásný výhled.
Na hory.
A za nimi zapadalo slunce.
A potom jsme šli ven.
Tolik hvězd.
To byl dokonalý den.
To byly všechny.
Úplně všechny.
Všechno mě bolí.
Jednu dobrou zprávu bych měl. Test vyšel negativní.
Jsi v pohodě?
Pořád na ni musím myslet.
Na Charlieho v tom pokoji.
Podívej,
vím, že to je těžké, ale teď bys měl myslet na to...
Oba bychom měli myslet na to, proč jsi nás dostal do toho světa.
Napsal jsem jenom „chci svou rodinu“.
Ale bezstarostný jsi nebyl.
Měl jsi v sobě svůj největší strach. Nejenže přijdeš o rodinu,
ale že zemřou na nějakou nemoc.
Tak, jak umřela tvoje máma.
Včera jsme se o tom bavili, vzpomínáš?
Ale proč bych vyhledal zrovna takový svět?
Proč si lidi berou kopie svých helikoptérových matek a nepřítomných otců?
Aby v dospělosti měli šanci napravit to, co jim v dětství ubližovalo.
Možná to na první pohled nedává smysl,
ale podvědomí si dělá, co chce.
Podle mě nás ten svět naučil dost o tom, jak ta schránka funguje.
Zatím dobrý.
Tak se podíváme.
Vypadá to dobře.
Je to... možná je to ono.
Co když jo?
Ahoj.
Jdeš spát?
Byl to dlouhý den.
Měl bych tam jít sám.
A co když tam bude on?
Můžu ti něco říct?
Jasně.
Vím, co jsem udělal.
Neprobral jsem s tebou Charlieho auto ani výpověď z Lakemontu.
Ani toho investora.
Jo, neprobral jsi se mnou nic.
Jo.
A bylo dost divný,
žes s náma nešel k našemu stromu.
A to auto jsi vybral sám.
Chtěl jsem vás oba překvapit.
Miluju tě.
Chci, abys měl život podle svých představ, ale co to znamená?
Jakou roli v tom hraju já?
- Hraješ roli ve všem. - V tvých rozhodnutích ne.
A víš, že se mnou můžeš mluvit o všem, ne?
Můžeš mi říct cokoliv.
Dobře.
Co chceš vědět?
Kdo je ten investor?
Pamatuješ si Leightona Vance?
To už je několik let.
Ty ses dohodl s ním?
Jo. No, skoro.
Takže to nic neznamená.
Stoprocentní to ještě není.
- A na kolik procent to teda vidíš? - Tak na 85 nebo 90.
Stačí tu dohodu jenom uzavřít a pak bude řeč o milionech.
- Kde je? - Charlie!
- Běž k sousedům! - Hej. Kde je?
Sakra.
Lásko, všechno ti vysvětlím.
Kde... Danielo!
- Ani hnout! - Danielo.
- Hej... - Ani hnout!
Já ti neublížím. Ten nůž byl...
- Policie, prosím? - Danielo, to jsem já!
Můj bývalý muž. Má být ve vězení, a je u mě doma s nožem.
- Cože? - Daniela Vargasová. Eleanor Street 44.
Hej...
Ne!
Mám ho.
Charlie.
- Ne! - Prosím.
- Já to spletl. - Paní, slyšíme se?
- Už jdu. - Nech ho jít.
- Už půjdu. - Už se nevracej.
- Omlouvám se, ať jsem udělal cokoli. - Rozuměls?
Vypadni!
Miluju vás.
- Byl tam? - Musíme pryč.
- Co? - Jedou pro mě.
- Cože? - Pojď.
Co se stalo?
- Kurva. - Musíme zpátky do schránky.
Vlakem by to bylo nebezpečný.
Taxíkem?
To by byl risk.
Potřebujeme spojence, někoho, komu v tomhle světě můžeme věřit.
Pojď.
Kdo?
Klíčky od auta.
Amando. Hele.
Zdravím.
Radši ji jenom obejmi a pojď.
S LÁSKOU VZPOMÍNÁME
To bylo úplně ujetý.
Cos jí řekla?
Řekla jsem jí, že se mám dobře,
že jsem šťastná a že se mi po ní stýská.
Dala jsi jí naději.
- Myslíš? - Jo.
A pak jsi jí ukradla auto.
Sakra.
Nezajímá tě, cos v tomhle světě provedl?
Mě by to zajímalo.
Ani trochu.
Fakt?
Nezajímá tě, čeho jsi schopný?
To, čeho jsem schopný, mě děsí.
To jsem u tohohle světa asi zapomněl napsat, co?
To se podívejme.
Co?
Učíme se.
NEZNÁMÝ NARUŠITEL
Pane Dessene?
Pane doktore? Jste to fakt vy?
- Co se tu stalo, Maro? - Byl tu jiný Jason.
Amanda s ním vešla do schránky a Leighton je pronásledoval.
A jak je to dlouho?
- Pár dní. - Čí je to krev?
Dawnina.
Vraťte se k práci.
Jaké to tam je?
Je to peklo.
Hej!
Tys šel beze mě?
- Musel jsem něco vyřídit. - Fajn.
Kolik jich máš?
Padesát.
Ty jich máš 50?
Tak poslouchej.
Připravíš mě, pošleš mě tam a co se bude dít dál?
Pak už to bude na tobě, kamaráde.
Ne. Myslel jsem, co uděláš ty.
Musím tu schránku uzavřít.
Neboj.
Jenom v tomhle světě.
Překlad titulků: Kristina Himmerová