OK.
Vi må si det høyt.
OK.
Jeg føler meg trygg og glad.
Og varm.
Og jeg vil bare hjem.
Hvordan følte du deg egentlig da du åpnet døren?
Jeg var overveldet.
Presset... Faen.
Jeg skjønner.
Jeg skjønner. Greit, vi fortsetter.
Du velger neste dør.
Nei, jeg skal ikke velge noe som helst, og ikke du heller.
Se på meg.
- Vi må vente. - Da har vi sløst bort to ampuller.
Nei.
Å ta seg tid til å regulere følelser er en kalkulert investering
for at vi skal overleve.
Du kan ikke lyve for den greia her. Den vet alt.
BASERT PÅ ROMANEN AV BLAKE CROUCH
L.
- O. - S.
E.
- Herre Jesus. - Å.
Jeg... Jeg trodde du gikk for "lost".
Hvordan er du blitt så god i dette?
Når tanten min ikke kunne passe broren min og meg,
var vi med mamma på jobb.
Det var ikke så mye å gjøre der, så vi lekte ordleker.
- Hadde du et nært forhold til moren din? - På en måte.
Det var ikke så lett å være datteren hennes.
Hun hadde bipolar lidelse.
Ser du mye til henne?
Ja, hun bor i byen.
Når jeg måtte vente på mamma...
...lurte jeg småpenger fra fremmede.
Da hun fikk cellegift?
Jeg liker ikke at du vet så mye om meg.
Jeg liker ikke at du ikke vet noe om meg.
Hvorfor tagg du småpenger?
De hadde en kioskautomat på sykehuset,
og der var det godteri jeg ikke fikk tak i noe annet sted.
Det var så godt.
- Fikk du det aldri av moren din? - Jo da. Jeg fikk lov, men bare én.
Hvis jeg tagg penger, kunne jeg kjøpe så mange jeg ville uten at hun visste det.
Smart.
- Hva slags godteri var det? - Pakningen var gul med masse farger på.
- Butterfinger. - Nei.
- Dots? - Nei, absolutt ikke.
M&M's med peanøtter?
Nei, dem elsker jeg. Men vi kan ikke ha dem siden Charlie er allergisk.
- Dares? - Dares?
Nei, det har vi ikke i min verden.
Hvem reiste gjennom før din Jason?
Hun het Blair.
Hun var sjefsingeniør for kuben.
Ja. Hun meldte seg frivillig den første dagen vi koplet den på.
Så var det Jason.
Og så to personer vi fant da vi søkte etter frivillige.
Salam og Alex.
Var dere gode venner?
Ja.
Vel...
Kanskje de fant sine drømmeverdener.
S.
T.
Du må våkne.
Stoffet er ute av systemet. Vi er tilbake i kuben igjen.
Men hva betyr det for denne døren?
Tror du verdenen allerede er bestemt?
Vi er ikke i superposisjon hvis korridoren er borte.
Så da er vel spørsmålet... Hvor godt sov du?
Dypt.
Jeg kan ikke huske å ha drømt, men jeg føler meg bedre.
Jeg også.
Jeg er så sulten.
Så skal vi åpne den?
Det må vi vel.
Vent, vent.
Drit i dette.
Jason.
Det er ingen her.
Jeg er også kjempesulten.
Vi tar en titt.
La døren stå åpen for sikkerhets skyld.
Jeg sjekker heisen.
Å, faen.
- Hva? - Kantinen er låst.
Heisen virker ikke.
Hva kan være grunnen til at alt er nedstengt?
Vi har prosedyrer på plass for ulike scenarioer.
Som for eksempel?
Hvis noen prøver å trenge seg inn.
Eller at noe kommer inn gjennom kuben.
Hallo?
Gud.
Vi stikker.
Kom.
Å, faen.
- Jeg vil ikke vite hva som har skjedd. - Greit for meg.
Vent.
Vi løper på tre, to...
Hvis dere rører dere, skyter jeg. Hender!
Det er ikke mulig.
- Blair? - Blair?
Å, herregud.
Du kom for å finne meg.
Det er...
- Litt mer komplisert. - Jeg...
Så den Jason jeg kjenner, bortførte deg fra din verden...
...og tok deg med til sin, så dere kunne bytte liv?
Det er teorien, ja.
Var det derfor han bygde kuben?
- For å komme tilbake til Daniela? - Jeg vet ikke.
Vent, hvordan kjenner du Blair?
I min verden er Blair en venninne av kona mi.
Men vi jobber ikke sammen.
- Hva gjør jeg? - Du er advokat og jobber med bioetikk.
Er det sjokkerende?
Jeg søkte på jusstudiet etter college.
Jeg havnet på venteliste der jeg ville gå, så jeg begynte på ingeniørfag isteden.
Her holder jeg til.
- Sultne? - Veldig.
- Ja. - Greit.
Hvordan fant dere meg?
Jeg vet ikke helt.
Jeg tenkte på deg inne i kuben.
På kveldens meny står det...
Ikke rør den. Vær så snill...
Unnskyld.
Vi har kylling og dumplings, lasagne og chili-makaroni.
- Kylling og dumplings. - Kylling og dumplings.
Hvor lenge har du bodd her?
I tre måneder.
Hva skjedde?
Det var sånn da jeg kom, bare uten strøm.
Men jeg fikk nødgeneratorene i gang.
Og jeg logget inn på systemet.
Og da fant jeg dette.
Dette var for et år siden.
Det er deg.
En annen versjon.
Hva faen er det der?
Hva det nå enn er, så har de tatt over denne verdenen.
Det den andre versjonen av meg tok med hit.
I helvete.
- Hva er det? - Hva mener du med at de har tatt over?
De formerer seg eksponentielt.
Så du har vært der oppe.
For å proviantere.
Jeg har beskyttelsesdrakt og har klart meg unna svermen foreløpig.
De angriper og fortærer alt, så det er ikke mye liv igjen der oppe.
Men hvorfor er du her ennå?
Vi er på Velocity. Det må være flere ampuller her.
De som overlevde det første angrepet, tok med seg det meste.
- Vi har ampuller. - Jeg har ampuller.
Du trenger ikke å leve sånn...
Jeg skal ikke inn i den jævla kuben før jeg er klar!
OK?
- OK. - OK?
OK.
Hva var det villeste du så?
Utenfor den ene døren var det en helt utrolig tørke.
Støvete. Brennvarmt.
Lake Michigan var blitt en ørken.
Folk var delt i gjenger.
De kjørte rundt i store konvoier og prøvde å ta livet av hverandre. Helt vilt.
- Jesus. - Ja.
Der beskrev du handlingen i Mad Max.
- Mad Max. Filmen? - Hva snakker du om?
- Har dere ikke Mad Max? - Nei.
Landeveiens kriger?
- Etter Thunderdome? Tina Turner? - Tina Turner?
- Ja. - Artisten?
- Er hun skuespiller i denne verdenen? - Oi.
- Lurte deg. - Ikke morsomt.
Seriøst.
Hva skal du med pengene mine?
Du har nøkler til multiverset. Du kan rane banker i en alternativ virkelighet.
Nei, penger har serienummer.
Som varierer fra verden til verden.
Hvis du har med deg masse kontanter, blir du tatt for forfalskning.
Noe så kjedelig.
Du må være forsiktig.
Tenk godt gjennom hvert eneste valg du tar der inne.
Det er mulig du ikke kommer tilbake.
Er du sikker på at du vil dette?
Ja. Hundre prosent.
Da jeg var liten og spilte dataspill, skaffet jeg meg bare juksekoden.
Det er jo gøy i begynnelsen.
Jeg suste gjennom nivåene.
Og ikke uventet gikk jeg til slutt lei.
Sånn har livet mitt vært så lenge jeg kan huske.
Jeg har brukt penger, kontakter og makt for å få alt jeg ville
Men denne kuben, Jay. Den er ikke kjedelig.
Og den er ikke noe jeg kan jukse med, og det forstår jeg.
- Så kom igjen. - Vent, vent.
Hva føler du nå?
Akkurat nå? Jeg gleder meg.
Husk at du alltid må være ærlig
inne i kuben, spesielt mot deg selv.
Jeg er litt redd.
Det er OK.
Noe annet ville vært rart.
Takk.
Jeg forstår fremdeles ikke hvorfor dere gikk inn i kuben.
For å redde denne versjonen av Jason. Leighton ville drept ham.
Men hvor er det du vil?
Tror du at du kan bli i hans verden, hvis dere finner den?
Jeg har ikke tenkt på det. Jeg har bare prøvd å overleve.
Kanskje er det en versjon av deg der fra før, og han har familie.
Det kan hende du har forstått det,
men du er ikke bare hjemløs, du har ikke engang noen verden.
Og jo lenger du blir værende i kuben, på reise fra det ene ødelagte stedet
til det andre, jo mer ustabil blir du.
Det er derfor jeg er her. For jeg ble sprø.
Jeg forstår at det føles som alt nettopp har begynt, men du har dårlig tid.
Du må finne ut hva slags verden du vil være i.
Og du må gjøre det som er best for deg, ikke for ham.
Jeg er lei for at jeg ikke forberedte deg bedre.
Jeg valgte å gå inn selv.
Jeg ville gå inn.
Jeg har deg å takke for at jeg har klart meg så lenge, så slutt å klandre deg selv.
Bli med oss.
Vi er kanskje de siste du noen gang får treffe.
Nei.
Jeg klarer meg.
Jeg skal klare meg.
Klar?
- Hei. Yo. - Så...
Du kan åpne dører og gå inn og ut av ulike verdener.
Alle tenkelige verdener?
Nei, vi har ikke tilgang til hele multiversets bredde.
Greit.
OK, så verdener som...
Som ligger nær oss på et vis.
Verdener som er revet løs i nær fortid,
som ligger ved siden av vår verden, som vi lever eller har levd i.
- OK, så verdener vi ble født i. - Nettopp.
Men hva skjer om stoffet slutter å virke mens jeg er utenfor kuben?
Den er der når du kommer tilbake.
Du har altså fri tilgang på multiverset.
Hva vil du se?
Jeg har noe til deg.
Notatene mine fra reisene i kuben.
Ikke for sarte sjeler, men kanskje de er til hjelp.
Jeg har dessverre ingen ampuller å gi dere.
- Sikker på at du ikke vil bli med? - Jeg reiser når jeg er klar.
Pass på deg selv.
Jeg vet det føles som dere kan tenke på en verden dere vil se
og få kontakt med den, men det kreves mye mer.
Alt forstyrrer.
Frykt og løse tanker, ubevisste lyster.
Jeg lærte aldri å styre det helt.
Går det bra?
Livet hennes er ødelagt.
Livet ditt er ødelagt.
De andre pilotene.
Han visste hvordan man kom seg tilbake.
Han kunne hjulpet oss, stanset kubepilotene.
Han kunne hjulpet...
Så mye smerte.
Jeg er så lei for det.
Jeg forstår bare ikke hvordan han kan ha blitt sånn.
Du ble ikke sånn.
Er du sikker på at du er klar?
Jeg vil bare vekk.
Jeg tror jeg vet hvordan han ble sånn.
Da Daniela fortalte at hun var gravid, var hun usikker.
Hun visste at hun ville ha barn,
men hun var usikker på meg.
Og å dele livet med en som ville være mye borte.
Så jeg måtte tenke meg godt om,
finne ut om jeg kunne ofre alt
for å få barn med henne?
Jeg tenkte hele natten, og jeg kan love at jeg så begge mulighetene.
Og så gikk jeg til henne
og overbeviste henne om at jeg var god nok for henne og babyen.
Jeg tror at om jeg ikke hadde gjort det...
Hvis jeg hadde ofret mitt livs kjærlighet for en vitenskapelig teori,
ville jeg ikke latt meg stoppe av noe for å forvisse meg om
at jeg hadde tatt riktig valg.
Og han valgte den andre veien.
Ja.
Og kanskje han tenker at det ikke var verdt det.
Beklager.
Det er greit.
Det hjelper meg til å forstå.
Det gjelder å holde tanker og det ubevisste på samme linje.
Kom. Vi går.
En gang til. Jeg har en ny verden jeg vil se.
Stoffet virker bare i fem minutter til.
Så mye tid trenger jeg ikke.
Jeg må få oss tilbake til vår verden.
- Men du har vel flere ampuller? - Ja, 12 stykker.
Men vi skal ha én treningsrunde til, og så skal jeg la deg få ti ampuller.
Men du kan vel skaffe mer?
Ja, i teorien.
Jeg er ikke kjemiker.
Prosessen er kostbar og tar tid.
Hør, hør.
Nå sier jeg det bare.
Når treningen er ferdig,
betaler jeg en million for hver ampulle du gir meg.
Tenk på det.
Kan du gi meg feltloggen?
Jeg tenkte på det Blair sa
om hvor stort fokus som kreves for å kontrollere kuben.
Og jeg tenkte på hvordan jeg får studentene til å følge med.
Når du skriver noe ned, er det nesten umulig
ikke å ha fullt fokus på det.
Du kan ikke skrive én ting og tenke noe annet.
Smart.
Så istedenfor bare å tenke på den verdenen du vil se,
- skal du skrive det ned. - Ja.
Jeg tror det funket.
Er det sant?
Jeg tror faktisk det virket.
Jeg har...
Jeg tror vi er der din Jason tok meg med, da han bortførte meg.
Det var mørkt, og jeg var dopet ned, men... Nei, jeg har vært her.
Der! Der!
Da jeg mistet bevisstheten, satt jeg der!
Han spurte meg...
...om jeg var lykkelig.
Er du sikker?
Dette er min verden.
Kom.
Vi går tilbake.
Jeg må til huset.
For å lære å kontrollere kuben må vi utforske stedene den tar oss til.
OK.
Hei!
Fant en.
Dette liker jeg ikke.
Det er noe veldig galt her.
Vær rask.
Daniela?
Jason.
Hva har skjedd?
De bar deg ut.
De sa du kom til å dø.
Jeg vil ikke smitte deg.
Hvor er Charlie?
Han er på rommet sitt ennå.
De har ikke hentet ham ennå.
Jason!
Jeg...
Hei!
- Hva gjør du ute? - Hei.
Kona mi er der inne. Hun er kjempedårlig.
Sønnen min er død.
Dere har riktige farger utenfor.
Dere får snart hjelp.
- Nei, nei. Hun trenger hjelp nå! - Hold avstand.
Det er i orden. Jeg er dr. Springer. Kan jeg få se på henne?
Hun er nede. Der inne.
- Jay, test dem. - Takk.
Hei, jeg er dr. Quayle. Jeg må teste deg.
Få se håndleddet ditt.
- Du er negativ. - For hva? Seriøst...
- Hun... - Bli stående.
Du er også smittefri.
Doktor, kan du få henne inn på sykehus?
Alle sykehus og mottak har vært overfylt i flere uker.
Og når man blør fra øynene, er det snart over.
Jeg ville heller dødd hjemme enn på et feltsykehus. Beklager.
Det må da være noe du kan gjøre. Vær så snill.
Hent noen sprøyter til ham.
Bare gjør det, Jay.
Viruset overføres med kroppsvæsker.
Ikke rør henne.
Hun overlever ikke natten.
Hva er dette?
Morfin.
Hvis du gir henne alle fem, sovner hun inn.
Ikke vent. De siste åtte timene er grusomme.
Vi drar.
Jason.
Jeg må... Hun er kona mi.
- Hun er kona mi. - Men i denne verdenen er hun ikke det.
Hvis hun smitter deg, får du aldri treffe din ordentlige kone igjen.
Dette er ikke din verden.
Vi hører ikke hjemme her.
Ja.
Faen.
Vil de ikke ta meg med?
Nei.
Jeg fikk disse.
Lindrer det?
Det gjør slutt på alt.
OK.
Men jeg savnet deg sånn.
Jeg savnet deg også.
Men nå er jeg her.
Husker du den dagen?
Yellowstone.
Vi spiste der.
Charlie spiste buffalo-burger.
Lot som han likte den.
Og...
...så var det utsikten fra bordet vårt.
Fjellene.
Og solen som gikk ned bak dem.
Og etterpå gikk vi ut.
Alle stjernene.
Det var en perfekt dag.
Alle var det.
Alle sammen.
Støl overalt.
Det fins gode nyheter. Testen var negativ.
Går det greit?
Jeg bare tenker på henne.
Og Charlie oppe på rommet sitt.
Hør her.
Jeg vet det er vanskelig, men det du bør tenke på,
det vi begge bør tenke på, er hvorfor du førte oss til den verdenen.
Jeg skrev bare: "Jeg vil til familien min."
Men du hadde med bagasje ut døren.
Du hadde med deg din verste frykt: Ikke bare det å miste familien,
men å miste dem i sykdom.
Slik du mistet moren din.
Vi snakket om det i går, husker du det?
Men hvorfor skulle jeg søkt meg til en verden som det?
Folk gifter seg med en versjon av sin kontrollerende mor eller fraværende far.
Det er for å få sjansen til å rydde opp i ting som gjorde vondt som barn.
Sett utenfra er det vanskelig å forstå,
men underbevisstheten følger sin egen takt.
Denne verdenen lærte oss mye om hvordan kuben fungerer.
Det har gått bra så langt.
Vi får se.
Det ser riktig ut.
- Det kan være her. - Og hvis det er det?
Hei.
Skal du legge deg?
Det har vært en lang dag.
- Det er best jeg går inn alene. - Hva gjør du hvis han er der?
Kan jeg få si en ting?
Klart.
Jeg vet hva jeg gjorde.
Jeg sa ingenting om Charlies bil eller at jeg hadde sluttet på Lakemont.
Eller den investor-greia.
Du sa ingenting om noe av det.
Ja.
Og det var så merkelig...
...at du glemte avtalen ved treet.
Og du valgte en bil helt alene.
Jeg ville bare overraske dere.
Jeg elsker deg.
Jeg vil at du skal ha et liv du ønsker å leve, men hva innebærer det?
Hvor er jeg midt oppi alt?
Du er overalt.
Nei, jeg er ikke med i valgene dine.
Og du vet du kan snakke med meg, ikke sant?
Du vet du kan snakke med meg om alt.
Ja vel.
Hva vil du vite?
Hvem er investor?
Husker du Leighton Vance?
Fra så mange år siden?
- Har du en avtale med ham? - Ja. Eller så godt som.
- Det betyr at det ikke er endelig. - Ikke 100 %, nei.
- OK, hvor mange prosent endelig er det? - Det er 85, 90.
Jeg må bare sluttføre avtalen, og da er det snakk om millioner.
- Hvor er han? - Charlie! Løp til naboen!
Hvor er han?
Å, faen.
Elskling, jeg kan forklare alt.
Hvor... Daniela!
- Stå stille! - Daniela! Jeg er...
Jeg skal ikke gjøre deg noe. Kniven er...
- 911. - Daniela, det er meg!
Eksmannen min soner en fengselsdom, men nå dukket han opp her med kniv.
- Hva? - Daniela Vargas. Eleanor Street 44.
- Hei... - Nei!
Har ham.
Charlie.
- Nei! - Vær så snill. Jeg tok feil.
- Jeg skal gå. Jeg går. - Slipp ham.
- Hold deg unna. - Jeg er lei for det jeg gjorde.
Er det forstått?
Kom deg ut!
Jeg er glad i dere.
- Var han der inne? - Vi må dra.
- Hva? - Det er meg de skal ta.
- Hva? - Kom.
Hva skjedde?
Faen.
Vi må tilbake til kuben.
Tror ikke det er så trygt å ta toget.
- Drosje? - Nei, det er for farlig.
Vi trenger en venn, noen i denne verdenen som vi kan stole på.
Kom.
Hvem?
Bilnøkler.
Amanda. Hei.
Hei.
Bare gi henne en klem og gå.
OK.
Det der var helt sjukt.
Hva sa du?
Jeg sa at jeg var på et godt sted,
at jeg er lykkelig og at jeg savner henne.
Du ga henne håp.
- Tror du? - Ja.
Før du stjal bilen hennes.
Fy faen.
Lurer du ikke på hva du gjorde her?
Det ville jeg gjort.
Sett ikke.
Seriøst?
Lurer du ikke på hva du er i stand til?
Jeg er livredd for hva jeg er i stand til.
Det glemte jeg visst å skrive ned før denne verdenen.
Se på deg.
Hva?
Vi lærer.
Dr. Dessen?
Doktor? Er det virkelig deg?
- Hva skjedde, Mara? - En annen Jason var her.
Amanda ble med ham inn i kuben, og så fulgte Leighton etter.
Hvor lenge var det siden?
- Flere dager. - Hvem sitt blod er dette?
Dawns.
- Fortsett å jobbe, Mara. - Hvordan er det der inne?
Det er et helvete.
Hei!
Gikk du inn der uten meg?
- Jeg hadde bare et ærend. - Ja vel.
Hvor mange fikk du?
Femti.
Har du 50?
Greit, hør på meg.
Når du har lært meg opp og sendt meg av gårde, hva da?
Da er du alene, min venn.
Nei, jeg mente hva som ventet for deg.
Jeg må forsegle kuben.
Ta det rolig.
Bare her i denne verdenen.
Tekst: Trine Haugen