Okej.
Vi borde säga det högt.
Okej.
Jag känner mig trygg och lycklig...
Och varm.
Och jag vill bara hem.
Hur kände du egentligen när du öppnade dörren?
Jag kände mig överväldigad.
Pressen... Helvete.
Jag fattar.
Jag fattar. Okej, låt oss... Låt oss gå vidare.
Du får välja nästa dörr.
Nej. Jag väljer inget just nu, och det ska inte du heller.
Se på mig.
- Vi måste vänta ut det här. - Det är två bortslösade ampuller.
Nej. Nej.
Att ta tid att känsloreglera är en beräknad investering
i bådas vår överlevnad.
Man kan inte ljuga för den här saken. Den vet.
BASERAT PÅ ROMANEN AV
L.
- O. - S.
E.
Jisses.
Jag... Jag trodde du tänkte på "lost".
Hur är du så bra på den här leken?
När min moster inte kunde passa min bror och mig,
tog mamma med oss till jobbet.
Det fanns inte mycket att göra, så vi lekte ordlekar.
Stod du din mamma nära?
På sätt och vis.
Det var inte lätt att vara hennes dotter.
Hon hade en odiagnostiserad bipolär störning.
Träffar du henne mycket?
Ja, hon bor kvar i stan.
När jag brukade vänta på min mamma,
brukade jag svindla främlingar på mynt.
När hon genomgick kemoterapi?
Jag gillar inte att du vet så mycket om mig.
Jag gillar inte att du inte vet nåt om mig.
Varför ville du ha mynt?
Det fanns en godisautomat på sjukhuset,
och i den fanns godis som jag inte kunde hitta nån annanstans.
Det var bara så gott.
- Lät din mamma dig inte äta det? - Jo.
Jo, men bara en bit.
Om jag fick mynt av främlingar
kunde jag äta så många jag ville utan att hon visste.
Smart.
Vad var det för godis?
Det hade gult omslag med många färger på, som konfetti.
Butterfinger.
Nej.
Prickar?
Nej, definitivt inte.
M&M med jordnötter?
Nej. Jag älskar dem, men jag kan inte ha dem hemma för Charlie är allergisk.
- Dares? - Dares?
Nej, det har vi inte i min värld.
Du, vem gick igenom innan din Jason gjorde det?
Hon hette Blair.
Hon var vår chefsingenjör för kammaren.
Ja. Hon anmälde sig som frivillig dagen då den kopplades upp,
sen Jason,
sen två personer vi hittade genom vår anonyma efterlysning efter deltagare,
Selam och Alex.
Stod ni alla varandra nära?
Ja.
Nåväl,
de hittade kanske sina drömvärldar.
S.
T.
Du. Vakna.
Drogerna har slutat verka.
Vi är tillbaka i kammaren.
Men vad betyder det för den här dörren?
Tror du att världen redan är avgjord?
Ja, vi är inte i superposition om korridoren är borta.
Så jag antar att frågan är – hur sov du?
Djupt.
Jag minns inte att jag drömde, men jag känner mig bättre.
Jag också.
Jag är utsvulten.
Så, ska vi öppna den?
Vi måste väl det.
Vänta.
Åt helvete med det här.
Jason.
Det finns ingen här.
Jag är så hungrig också.
Vi tar en titt, bara.
Lämna dörren öppen, utifall att.
Jag ska kolla hissen.
Jäklar.
- Vad? - Kafeterian är låst.
Hissen fungerar inte.
Så vad skulle orsaka en sån här nedstängning?
Vi hade etablerade regelverk för vissa scenarier.
Som vad?
Om nån utomstående försökte ta sig in
eller om nåt kom ut ur kammaren.
Hallå?
Gud.
Nu går vi. Kom.
Fan.
- Jag vill inte ens veta vad som hänt här. - Funkar för mig.
Vänta.
Spring om tre, två...
Om ni rör er, börjar jag skjuta. Händerna.
Det är fan inte sant.
- Blair? - Blair?
Herreg...
Du kom och letade efter mig.
Det är...
- Lite mer komplicerat. - Jag...
Så den Jason jag känner kidnappade dig från din värld
och tog dig till sin så att du kunde få hans liv och han kunde få ditt?
Det är teorin, ja.
Var det hela skälet till att han byggde kammaren?
För att ta sig tillbaka till just den versionen av Daniela?
Jag vet inte.
Vänta, hur känner du Blair?
I min värld är du, Blair, vän med min fru. Men vi jobbar definitivt inte ihop.
- Vad jobbar jag med? - Du är bioetisk jurist.
Chockerar det dig?
Jag sökte till juristlinjen efter college.
Jag kom bara in som reserv på en skola jag verkligen ville gå på,
så jag valde ingenjörsstudier i stället.
Här bor jag.
- Hungriga? - Väldigt.
- Ja. - Okej.
Hur hittade ni mig?
Jag vet inte riktigt.
Jag tänkte på dig i kammaren.
På menyn i kväll har vi...
Rör inte den. Låt bli. Snäll...
Förlåt.
Vi har kyckling med klimp, lasagne med köttfärssås och chilimakaroner.
- Kyckling med klimp. - Kyckling med klimp.
Hur länge har du bott här?
Tre månader.
Så vad hände?
Det var så här när jag kom hit, fast utan ström.
Men jag fick igång reservelverken.
Och jag loggade in i systemet och hittade det här.
Det hände för ett år sen.
Det är du.
Nån annan version.
Vad fan är det där?
Den här världen är invaderad av vad än de här är,
av vad än den här andra versionen av mig tog med sig.
Herrejävlar.
Vad är det?
Vad menar du med invaderad?
De förökar sig exponentiellt.
Så du har varit där uppe?
För att skaffa förnödenheter.
Jag bär skyddsdräkt utanpå kläderna, och har undvikit svärmen hittills.
De angriper och förtär allt,
så det finns inte mycket levande kvar där uppe.
Förlåt, men varför i helvete är du kvar här?
Det här är Velocity. Det måste finnas extra ampuller.
Den som överlevde den första attacken tog de flesta och stack.
- Vi har ampuller. - Jag har ampuller.
Du måste inte leva så...
Nej, jag går inte in i kammarjäveln igen förrän jag är redo!
Okej?
- Okej. - Okej?
Okej.
Så, vad är den galnaste världen du sett?
Utanför en dörr möttes jag av en otrolig torka.
Det var dammigt. Stekhett.
Lake Michigan var förvandlad till en öken.
Folk hade bildat gäng.
De körde runt i karavaner av lastbilar och motorcyklar
och försökte döda varandra. Det var vansinnigt.
- Jisses. - Ja.
Du beskrev just handlingen i Mad Max.
- Mad Max. Filmen? - Vad pratar du om?
Har ni inte Mad Max i din värld?
Nej.
Road Warrior, då?
- Beyond Thunderdome? Tina Turner? - Tina Turner?
- Ja. - Sångerskan?
Skådespelar hon i den här världen?
Wow.
Kul att jävlas med dig.
Seriöst.
Varför behöver du mina pengar?
Kom igen. Tänk efter. Du har nycklarna till multiversum.
Du kan råna banker i alternativa verkligheter.
Nej. Valuta spåras med serienummer. De skiljer sig från värld till värld.
Går man över med stora summor kontanter kan de flaggas som falska.
Vad trist.
Hör på, du måste vara så försiktig
och tänka igenom vartenda beslut du fattar där inne.
Kammaren kan vara en enkelriktad dörr.
Säkert att du vill det här?
Ja.
Helt säker.
När jag var barn och inte lyckades vinna i ett videospel...
...skaffade jag bara fuskkoden.
Det är kul i början, eller hur? Jag susade bara igenom nivåerna.
Till slut, som väntat, blev jag uttråkad.
Mitt liv har varit på det viset så länge jag kan minnas.
Jag har använt pengar, kontakter, inflytande för att få som jag ville.
Men den här kammaren, J, är inte tråkig.
Och jag kan definitivt inte överlista den, och det fattar jag nu.
- Så kom nu. - Du, vänta.
Hur känner du dig just nu?
Just nu? Förväntansfull.
Kom ihåg att du alltid måste vara ärlig
när du är inne i kammaren, särskilt mot dig själv.
Jag är lite rädd.
Det är okej.
Det vore konstigt annars.
Tack för det här.
Jag förstår fortfarande inte varför du gick in i kammaren.
För att rädda den här Jason. Leighton hade dödat honom.
Men vart försöker du ta dig?
Tror du att du stannar i hans värld, förutsatt att du hittar den?
Jag funderade inte ens på det. Jag har bara försökt överleva.
Det kanske redan finns en du där, och han har en familj.
Du har kanske redan förstått det här,
men du är inte bara hemlös, du är världslös.
Och ju längre du stannar i kammaren och irrar från den ena galna platsen
till den andra, desto mer nedbruten blir du.
Därför är jag här, för att jag höll på att bryta ihop.
Jag vet att det känns som om allt just började, men tiden är inte på din sida.
Du måste börja fundera på vilket slags värld du vill hamna i.
Och du måste göra det som är bäst för dig, inte honom.
Jag är ledsen att jag inte förberedde dig bättre.
Det var mitt val att gå in.
Jag ville gå in.
Det är din förtjänst att jag överlevt så länge,
så sluta med den här självklandrande skiten.
Följ med oss.
Vi kan bli de sista människorna du nånsin ser.
Nej.
Jag klarar mig.
Beredd?
- Hej. - Så...
...du kan öppna dörrar och gå in och ut ur världar.
Vilken värld jag än kan tänka mig?
Nej, vi har inte tillgång till multiversums hela bredd.
Okej.
Okej, så världar som...
Som angränsar till vår på nåt vis.
Världar som förgrenade sig nån gång nyligen,
som angränsar till våra, som vi existerar eller existerade i.
- Okej, så världar som vi föddes in i. - Exakt.
Men vänta. Vad händer om drogen slutar verka när jag är utanför kammaren?
Den finns kvar när du kommer tillbaka.
Så, du har multiversum till ditt förfogande.
Vad vill du se?
Du, jag har nåt till dig.
Alla mina anteckningar från min kammarresor finns där.
Definitivt inget för de räddhågade, men de kanske hjälper.
FÄLTANTECKNINGAR
Jag skulle ge dig några ampuller, men jag har bara ett fåtal kvar.
Säkert att du inte vill följa med?
Jag ger mig av när jag är redo.
Ta hand om dig.
Jag vet att det verkar som att man bara kan fokusera på en värld man vill se
och ansluta till den, men det krävs så mycket mer än så.
Allting inkräktar.
Rädsla och irrande tankar, undermedvetna begär.
Trots all träning kunde jag aldrig kontrollera det.
Är du okej?
Hennes liv är förstört.
Ditt liv är förstört.
De andra piloternas.
Han visste hur man tog sig tillbaka.
Han kunde ha hjälpt oss alla, stoppat kammarpiloterna.
Han kunde ha avhjälpt...
...så mycket smärta.
Förlåt.
Jag förstår bara inte hur han kunde bli den här personen.
Du blev inte det.
Säkert att du är redo?
Jag vill bara härifrån.
Jag tror jag vet hur han blev den personen.
När Daniela berättade att hon var gravid, var hon lite osäker.
Hon visste att hon verkligen ville ha barn,
men hon var inte säker på mig,
på att bygga ett liv med nån som inte skulle finnas där jämt.
Så, jag var tvungen att gå hem och verkligen fundera på det
och verkligen överväga: "Kan jag ge upp allt
för att få ett barn med henne?"
Jag funderade på det hela natten, och jag svär på att jag såg båda vägarna.
Till slut gick jag till henne
och övertygade henne om att jag var värdig henne och barnet.
Och jag tror att om jag inte hade gjort det...
...om jag hade gett upp min potentiella livs kärlek för en vetenskaplig teori,
så hade jag gjort allt för att säkra
att jag hade rätt och att jag hade gjort rätt val.
Och han valde den andra vägen.
Ja.
Och han kanske tänker att det inte var värt utbytet.
Förlåt.
Ingen fara.
Det hjälper mig att förstå alltihop.
Ser du vad jag menar?
Det handlar om att justera sina tankar och sina undermedvetna avsikter.
Kom. Nu går vi.
Du, vi kör igen. Jag har en idé om en ny värld jag vill se.
Vi har bara cirka fem minuter kvar av den här dosen av drogen.
Det räcker. Jag är redo.
Jag måste fortfarande ta oss tillbaka till vår värld.
Du har väl fler ampuller?
Ja, jag har 12.
Men jag ska ta oss på en träningssession till,
och sen lämnar jag dig med tio ampuller.
Men du kan väl skaffa fler?
I teorin, ja.
Jag är ingen kemist. Hela processen är dyr och tar lite tid.
Okej, hör på. Bara ett förslag, okej?
När vår träning är över
betalar jag en miljon dollar för varje ampull du skickar iväg mig med.
Fundera på det, okej?
Kan du räcka mig fältjournalen, tack?
Jag funderade på vad Blair sa
om hur mycket fokus som krävs för att verkligen kontrollera kammaren.
Jag funderade på hur jag får mina elevers uppmärksamhet.
När man skriver ner nåt är det nästan omöjligt
att inte ägna det sin fulla uppmärksamhet.
Man kan inte skriva ner en sak och tänka en annan.
Smart.
Så istället för att bara tänka på världen du vill se,
- ska du skriva ner det. - Ja.
Jag tror det funkade.
Verkligen?
Jag tror att det faktiskt funkade.
Jag har...
Jag tror det var hit din Jason tog mig kvällen då han förde bort mig.
Det var mörkt och jag var drogad, men... Nej, jag har varit i det här rummet.
Där!
När jag förlorade medvetandet, satt jag precis där!
Han frågade mig...
...om jag var lycklig med mitt liv.
Är du säker på att det var här?
Det här är min värld.
Hördu, kom.
Låt oss gå tillbaka.
Jag måste gå och se mitt hem.
Hur lär vi oss kontrollera kammaren om vi inte utforskar vart den tar oss?
Okej.
Hördu!
Jag hittade en.
Jag gillar inte det här.
Nåt är väldigt fel här.
Snälla, skynda dig.
Daniela?
Jason.
Vad har hänt?
De bar ut dig.
De sa att du skulle dö.
Jag vill inte göra dig sjuk.
Var är Charlie?
Fortfarande i sitt rum.
Ingen har hämtat honom än.
Jason!
Jag...
Hallå!
Vad gör ni utomhus?
Min fru är där inne. Hon är väldigt sjuk.
Min son är död.
Ni har rätt färger uppe.
Nån kommer snart och hjälper er.
- Backa. - Hon behöver hjälp.
- Nu! - Backa.
- Det är okej. - Backa.
Jag är dr Springer. Får jag träffa henne?
Ja, där nere. Inne.
- Jay, testa dem. - Tack.
Hej, jag är dr Quayle. Jag ska ta ett snabbtest.
Ge mig din handled.
- Du är negativ. - För vad?
- Jag behöver din handled - Seriöst...
- Stanna här. - Hon...
Du är också negativ.
Doktorn, kan ni ta henne till ett sjukhus?
Alla sjukhus och prioriteringscenter har varit fullbelagda flera veckor.
Och det kvittar. När ögonen blir blodsprängda är slutet nära.
Själv skulle jag hellre dö i mitt eget hem
än på en brits i ett FEMA-tält. Jag beklagar.
Det måste finnas nåt ni kan göra. Snälla.
Ge honom några autoinjektorer.
Gör det för fan bara, Jay.
Viruset är inte luftburet. Det sprids genom kroppsvätskor.
Rör henne inte.
Hon överlever inte natten.
Vad är det här?
Morfin.
Ger du henne alla fem samtidigt, så somnar hon in.
Vänta inte. De sista åtta timmarna är fasansfulla.
Kom nu.
Jason.
Jag måste... Hon är min fru.
- Hon är min fru. - Men inte i den här världen.
Om du smittas av vad hon än har, får du aldrig se din verkliga fru igen.
Det här är inte din värld.
Vi hör inte hemma här.
Sant.
Helvete.
Tar de mig inte med sig?
Nej.
De gav mig de här.
För att hjälpa mig?
För att få slut på allt.
Okej.
Men jag har saknat dig så mycket.
Jag har saknat dig också.
Men jag är här nu.
Minns du det? Den dagen?
Yellowstone.
Vi åt på det där stället.
Charlie åt buffelburgaren.
Låtsades gilla den.
Och...
...vi hade fantastisk utsikt från vår bord.
Bergen.
Och solen gick ner bakom dem.
Och efteråt gick vi ut.
Alla stjärnorna.
Den dagen var perfekt.
Det var de alla...
Allihop.
Hela kroppen ömmar.
Jag har en del goda nyheter: testet var negativt.
Är du okej?
Jag kan inte sluta tänka på henne...
... och Charlie uppe i sitt rum.
Du,
jag vet att det är svårt, men frågan som du borde fundera på,
som vi båda borde fundera på, är varför du tog oss till den världen.
Allt jag skrev var: "Jag vill ha min familj."
Men du bar med dig bagage genom dörren.
Du bar med dig din värsta rädsla: Att inte bara förlora din familj,
utan förlora dem på grund av sjukdom.
På samma sätt som du förlorade din mamma.
Vi pratade just om det i går, minns du?
Men varför skulle jag söka upp en sån värld?
Varför gifter sig folk med versioner av sina bristfälliga föräldrar?
För att få chans att förändra saker som vuxna som skadade dem som barn.
Det kanske inte ter sig logiskt på ytan,
men det undermedvetna fungerar på sitt eget sätt.
Jag tror att den världen lärde oss mycket om hur kammaren fungerar.
Allt bra hittills.
Få se.
Det ser riktigt ut.
Det är... Jag menar, det här kan vara rätt.
Och om det är det?
Hej.
Är du på väg att lägga dig?
Det har varit en ganska lång dag.
Jag borde gå in ensam.
Vad gör du om han är där inne?
Får jag säga en sak?
Visst.
Jag vet vad jag gjorde.
Jag pratade inte med dig om Charlies bil, eller om att säga upp mig från Lakemont.
Eller investeringsgrejen.
Nej, du pratade inte med mig om nåt av det.
Nej.
Och det var superkonstigt
när du missade vår tid vid trädet.
Och du valde ut bilen själv.
Jag försökte bara överraska er båda.
Jag älskar dig.
Jag vill att du ska leva livet du vill leva,
men vad innebär det?
Var finns jag i det?
Du finns överallt.
Nej, jag finns inte med i besluten du har fattat.
Och du vet att du kan prata med mig. Eller hur?
Du vet att du kan prata med mig om allt.
Okej.
Vad vill du veta?
Vem är din investerare?
Minns du Leighton Vance?
Från åratal sen?
Har du en deal med honom?
Ja. Eller vi är nära.
Så, inte riktigt.
Inte 100%, nej.
Okej, hur många procent?
Det är 85, 90.
Vi måste bara få affären i lås, och sen snackar vi miljoner.
- Var är han? - Charlie!
- Hej. - Gå till grannen!
Var är han?
Åh, jäklar.
Raring, jag kan förklara allt.
Var... Daniela!
- Stanna där! - Daniela.
- Du, jag... - Stanna där.
Jag ska inte skada dig. Jag är... Kniven är...
- Polisen, vad har hänt? - Jag... Daniela, det är jag!
Ja, det är min exmake.
Han skulle sitta i fängelse men är i mitt hus med en kniv.
- Vad? - Daniela Vargas.
44 Eleanor Street.
Du...
Nej! Nej!
Jag har honom.
Charlie.
- Nej! - Snälla. Jag är...
- Jag misstog mig. - Är ni kvar, ma'am?
- Jag ska gå. - Släpp honom.
Jag ska gå.
Kom aldrig hit igen.
Vad jag än gjorde, förlåt.
Förstår du?
Ut härifrån!
Jag älskar er.
- Var han där inne? - Vi måste sticka.
- Vad? - Sirenerna är för mig.
- Vad? - Kom.
Vad hände?
Fan.
Vi måste tillbaka till kammaren.
Det är nog inte säkert för oss att ta tåget.
Taxi?
Nej, för riskabelt.
Vad vi behöver är en vän, nån i den här världen vi kan lita på.
Kom.
Vem?
Bilnycklarna.
Amanda.
Du.
Hej.
Du kanske bara ska krama henne och gå.
TILL MINNE AV AMANDA LUCAS
Okej.
Det där var så jävla fel.
Vad sa du till henne?
Att jag är på ett bra ställe,
att jag är lycklig och att jag saknar henne.
Du gav henne hopp.
- Tror du det? - Ja.
Och sen stal du hennes bil.
Jäklar.
Är du inte nyfiken på vad du gjorde i den här världen?
Det skulle jag vara.
Inte det minsta.
Inte?
Är du inte nyfiken på vad du är kapabel till?
Jag är skräckslagen inför vad jag är kapabel till.
Det är visst nåt jag glömde anteckna om den här världen, va?
Se där.
Vadå?
Vi lär oss.
INTRÅNG
Dr Dessen?
Doktorn? Är det verkligen du?
Vad har hänt, Mara?
En annan Jason kom hit.
Amanda gick in i kammaren med honom, och sen följde Leighton efter.
Och när... Hur länge sen?
- Flera dagar. - Vems blod är det här?
Dawns.
Återgå till arbetet.
Hur är det där inne?
Helvetiskt.
Hallå!
Gick du in utan mig?
- Jag uträttade bara ett ärende. - Okej.
Hur många fick du tag i?
Femtio.
Fick du tag i 50?
Okej, hör på!
Okej, när du har tränat mig och skickat iväg mig, vad händer sen?
Sen får du klara dig själv, min vän.
Nej. Jag menar, vad händer sen med dig?
Jag måste försegla kammaren.
Oroa dig inte.
Bara i den här världen.
Undertexter: Kristina Donnellan