To je neuvěřitelný.
Ještě to není. Běž pryč.
Jaký to je zase malovat?
Je to docela nezvyk.
Nepřemýšlelas o tom, o čem jsme onehdy mluvili?
O čem?
Že odejdeš z galerie a budeš jenom malovat.
Dej si pozor, co říkáš.
Abys neměl barák plnej tohohle.
Jsi moc dobrá na to, abys dělala kurátorku druhým. Vážně.
No, tak uvidíme, jak dopadne ta dohoda.
Ta dohoda...
je uzavřená.
Ty čísla vůbec nedávají smysl.
Čau, můžete mě někam hodit?
- A kam? - Do skateparku.
Jo, já tě tam zavezu.
Ne, já to udělám. Nech mě.
Stejně něco musím vyřídit. Svezu tě.
Uvidíš se s Brooke?
- Jo. - Tak dneska je ten den D?
Já můžu jít pěšky.
V klidu. Neztrapním tě. Pojď, vem si věci.
Ty dál maluj.
Jsi trochu nervózní?
Jo, trochu.
To je dobře.
Na tom není nic špatnýho. Bude ti to líp myslet.
Jo.
Užij si to, kamaráde. To dáš.
- Čau. - Čau, jak je?
No teda.
Jsi připravenej na dobrodružství.
Líbí se ti to?
Stylový, ne?
To je pro mě?
Prosím.
Pošlu ti kontakt na toho chlápka. Je dobrej.
Dostal mě z pár průšvihů.
Pane jo.
Fakt tu schránku chceš uzavřít?
Jo?
Proč jsi sem vlastně přišel?
Kvůli ní, že jo?
Jo.
Tos ve svým světě posral.
Stavěl jsi schránku, místo abys budoval život s ní.
Přihořívá?
Šťastnou cestu.
Mysli na to, co jsem ti říkal.
Doufám, že najdeš, co hledáš.
Tak se mějte.
- Neprojdem se? Tak pojď. - Jo.
Něco...
Něco jsem ti koupil.
Přijels pozdě.
Jo.
Jsi docela nabručenej na to, žes byl s holkou, co se ti líbí.
Byl tam Drew. Zase mi to posral.
Víš co? Budeš s tím muset něco udělat.
Co jako?
Nevím. To musíš vymyslet sám.
Když nic nezkusíš...
To se lehko říká, ale...
No, budeš si to vyčítat.
A ty výčitky tě budou sžírat, to je celý.
Co je?
Co se děje? Charlie?
- To je... Bože. To je... - Sakra.
- Alergie? - Jo.
Co hledáš?
Batoh? Mám ho.
Co mám hledat?
EpiPen?
No tak! Jak vypadá?
Kurva.
Tohle? Vydrž. Proboha.
Co s tím mám dělat? No tak. Jo.
Ahoj. Je v pořádku, že jo?
- Jo, bude v pořádku. - Dobře.
Jen se na něj podívají.
- Ty jsi v pohodě? - Jo.
Jak se to stalo?
Byla to moje chyba. Dal jsem mu zmrzlinu.
Jak to myslíš?
Byly v ní oříšky.
Nepřečetl jsem si...
Nepřemýšlel jsem.
Jak moc musíš přemýšlet, aby sis vzpomněl na jeho alergii?
Já vím.
Co děláš?
Musím zamluvit prostory v galerii na tu aukci.
Tolik práce.
Řekla jsem, že tu aukci dělat nebudu, tak na mě hodili všechny přípravy.
Potřebuješ něco?
Ne.
Hele.
Odkdy používáš zubní nit?
Odjakživa.
Jenom když jdeš k zubaři a nikoho tím neoblafneš.
Tak jsem se rozhodl starat o svoje dásně. Nějakej problém?
Ne, já jen ze zvědavosti.
Dobře.
NA MOTIVY ROMÁNU OD BLAKEA CROUCHE
TEMNÁ HMOTA
Jak to jde?
Už to bude.
MÁ ČERVENÝ NEONOVÝ NÁPIS
KAVÁRNA
- Sakra. - Co je?
A NAPROTI JE VINÁRNA
VINÁRNA
- Co je? - Dveře jsou červené.
To není moje žena.
Ani můj pes.
Nejsou to moje dveře ani můj dům.
Prostě vůbec nemám svůj den.
Asi nikdo není doma.
Ale to je jedno. Nestojí tam ten památeční strom.
Do háje.
Tohle je horší než všechny ty šílený světy.
Jedno nesprávný Chicago za druhým.
Chybí málo, ale žádný z nich není to moje.
Asi se ještě nechci vrátit do schránky.
Já taky ne.
Dneska si najdeme pořádné ubytování.
To je úžasný.
Bože můj.
Nevím, jestli to je hladem, nebo je to fakt dobrý.
- Je to fakt dobrý. - Viď?
Jo. No a...
Neřeklas mi, jestli jsi tady našla Amandu.
Není to terapeutka.
Fakt, jo?
Posloucháš?
Vede hamburgerovou restauraci.
Ne.
Aspoň že ji vede.
Nepřemýšlelas o tom...
Když si odmyslíš to okolo, třeba životní styl
a všechny vnější okolnosti,
které klíčové součásti tvoří jádro tvého já?
Jako že jsem v té nejzákladnější rovině stejná jako fastfoodová Amanda?
Jo.
Přesně.
No...
Osobnost je jen soubor myšlenek, pocitů a chování konkrétního člověka.
Myslíme si, že je neměnná, ale není.
- Ve skutečnosti ne. - Podle mě se lidi mění,
ale ten základ zůstane stejný.
Jasně. Náš temperament se ustálí asi ve třech letech,
ale ten ovlivňuje jenom sílu našich reakcí na okolní prostředí.
Můj Jason měl například problém se vznětlivostí.
- Já taky. - Já vím.
Ale ty jsi mnohem empatičtější a máš svoje impulzy pod kontrolou.
A to díky svým zkušenostem a rozhodnutím.
Naše osobnost se v průběhu života hodně mění a...
Tu písničku miluju.
Co je?
Ne! No tak.
Ne, dobrý. Já netančím.
No jasně, že netančíš.
On taky ne.
Čeho se bojíš?
Toho, čeho každej.
Když se ztrapníš, můžeš odejít z téhle restaurace,
můžeš odejít z tohohle města nebo doslova z tohohle světa.
- Jsem pro. - Mazej.
Ahoj.
To byl dokonalej večer.
Jo.
Jo, to byl. Je to zvláštní.
Mám pocit, jako by se můj svět ztrácel.
Myslíš, že bys na něj jednou úplně zapomněla?
Umím si představit, že mi jednou bude připadat neskutečný.
Jak to myslíš?
On skutečný není.
Jinou realitu než tuhle nemáme.
Jestli chceš, abych si lehla do té druhé postele, tak řekni.
Nechci.
Ale asi je to nutný.
To víš, že jo.
Jasone, pojďte dál.
Mám všechno, co chci. Všechno.
Ale přišel jsem za vámi asi proto,
že to všechno není tak, jak jsem si to představoval.
A věřte mi, že jsem tvrdě dřel, abych ty věci získal, abych toho dosáhl.
Není možné, že jste měl až moc vysoká očekávání?
Že jste si toto období života idealizoval?
Možná jste vždycky snil o tom, jak bude skvělé to všechno mít.
Ženu, kterou milujete, syna,
možnost dělat, co se vám zachce.
Ale na něco jste zapomněl.
Život je pořád jenom život.
Takže to není, jaké jste čekal.
A co jste tedy čekal?
Budete mě mít za kreténa, když řeknu, že dokonalost.
Teď chce, ať odejdu z galerie.
A odejdeš?
Popravdě jsem to celý ještě nepobrala.
- Ale je to balík peněz. Jo. - Neskutečnej.
Jo, ale pak tu jsou ještě ty maličkosti,
jako že najednou používá zubní nit a líp se oblíká.
- Najmi si právníka. - Jo, jsou to maličkosti.
- Jenže je jich tolik. - Pokračuj.
Třeba že klíče nechává na lince, místo aby je pověsil na háček u dveří.
Boty si sundává hned, jak vejde.
Myčku vyklízí hned, jak se vypne.
Sex chce úplně pořád.
Stačí. Chápu to tak, že je atraktivnější, čistotnější a bohatší.
Ale tamto s Charliem, to žádná maličkost nebyla.
Před pár dny jsem něco dost podělal.
Dal jsem svému synovi Charliemu zmrzlinu.
Byly v ní oříšky a on musel na pohotovost.
Je v pořádku?
Jo.
A jemu to vynahradím.
Ale Daniela se pořád hrozně zlobí.
- Omluvil jste se? - Jo.
Jo, ale mám pocit, že bych jí měl nějak dát najevo,
že jsem duchem přítomný, rozumíte?
Co máte na mysli?
Mám rád velká romantická gesta.
Ona taky?
Vy ne? Copak je nemají rádi všichni?
S partnerem se občas neshodneme, co je romantické a co ne.
Jste vdaná.
Když jsme ten večer na pohotovosti čekali na Charlieho...
všimla jsem si skvrn na jeho ruce.
Nějaké zranění?
Spíš vpichy.
Stopy po jehlách?
Tos měla říct hned.
- Ptala ses ho na to? - Ne.
A poslední dobou každou noc někam chodí.
Prý na obchodní jednání, ale já ti nevím.
- Měla bych si s ním promluvit. - Ne.
Bude lhát a ty se prozradíš.
Sleduj ho.
- Mám? - Jo.
Zjisti, co se děje doopravdy.
Ne.
Promluvím si s ním.
Jak jste se o mně dozvěděl?
Od bývalé přítelkyně.
To by bylo na dlouho.
Ahoj.
Chtěla bych si promluvit.
To bych moc rád, ale jdu ven.
Kam jdeš?
Kam jdeme spolu?
Já to vím a ty se to dozvíš.
Zahrnuje to i večeři?
- Ano. - Dobře.
Ale nejdřív se musíme někde stavit.
Napřed uděláme jednu krátkou zastávku.
Už jsme tady.
CHARITATIVNÍ AUKCE MÍSTNÍ UMĚLCI
Tys mě vzal na tu aukci?
- Jo. - Ne.
Chci ti ukázat jednu věc. Jenom se rychle podíváš na jednu věc.
- Já to nechápu. - Pojď.
Co tu děláme?
Věř mi. Prostě mi věř.
Dobrý večer. Máte se? Ráda vás vidím.
Já vás taky.
- Tak. Přímo za tebou. - Co?
- Odvez mě domů. - Co je?
Chci domů.
Hele, já vím, že jsem to podělal.
Ale vážně nevím jak.
- Nevíš? - Ne. Myslel jsem, že budeš mít radost.
Jo.
Ne.
Ne, radost nemám.
Úplně nechutně jsi mě ponížil.
Ponížil... Ten obraz je skvělej.
A tys ho vzal bez mýho svolení a řekl mým kolegům, aby ho pověsili.
- Udělali to s radostí. - Neměli na vybranou.
A pak jsi mě navlíkl do těchhle šatů, co nesnáším,
a vzal mě tam, kde mě všichni znají.
A nejenže je ten obraz hroznej,
on ani není hotovej.
- Je dobrej. Je skvělej. - To není na tobě, Jasone.
Je to můj obraz.
A je to osobní. A říkala jsem, že ho nechci prodat.
No tak ho neprodávej, proboha!
Ale nechápu, proč ho nikdo nesmí vidět.
Protože jsem léta nemalovala!
Protože se snažím přijít na to, jestli ještě malovat chci.
Jak sis mohl myslet, že to je v pohodě?
Možná nejsi taková, za jakou jsem tě měl.
To jsem tak nemyslel.
Ne...
Možná nejsem.
- Chci, abys byla šťastná. - No tak, šťastnej chceš být ty.
Co to je?
Myslím, že si to píchá.
Jakože drogy? Ne.
Má na ruce stopy.
Sakra.
Tak jo, počkat. Třeba je nemocnej a nechce ti dělat starosti.
A zkouší experimentální lék.
Podle mě žádnou nemoc netají.
Ale neřekl mi, že má pronajatý sklad.
- Fakt? A co tam má? - Tohle.
Jinak nevím, nevlezla jsem tam.
Můžeš to sekvenovat?
Je to malý vzorek, ale jo.
Tak prostě zjisti, co to je, a pak se rozhodneme, co s tím.
Jsi v pohodě?
Jo.
Akorát bych asi potřebovala den sama pro sebe.
Můžeme se tu večer sejít?
A co když je to ten můj svět?
Sejdeme se tady v každým případě?
Přejete si?
To jste malovala vy?
Jsou úžasné.
Díky.
Tenhle...
mi z nějakého důvodu připomíná Juneway Beach.
Je to ona.
Jo, je to jako na podzim nebo tak.
Je to v listopadu.
- Mám ráda, když vychází slunce. - Jo.
Tak já vás tu nechám porozhlédnout. Budu tamhle.
Když tak se ptejte.
Moje žena je malířka.
- Je odtud? - Jo. Teda...
Vlastně ne.
Technicky vzato. Nejsme spolu.
No, ne že bychom spolu nebyli.
Je to...
Komplikované.
Jo.
Nezašla byste se mnou na kafe nebo tak?
No, musím být celý den tady.
Aha. Nebo třeba až tady skončíte nebo...
Nebo mě takhle chcete zdvořile odmítnout.
- Pardon. - Je mi líto.
Jo. Sakra. Promiňte.
Nic se nestalo. Díky, že jste přišel.
Děkuju.
Dobrý den. Přejete si?
Už jsi oblečený!
Super.
Lechty, lechty.
Není to tvůj svět?
Brzo nám dojdou ampule.
A možnosti.
Jo.
Můžu?
Děkuju.
Píšeš o délce a barvě jejích vlasů, o jejím povolání.
Asi to nestačí.
- Dělám, co můžu. - Já vím.
Ale asi musíš jít hlouběji.
Jo.
Asi potřebuju na vzduch.
Přinesu jídlo nebo tak. Hned jsem tu.
Jo, příjmením Dessen. D-E-S-S-E-N.
Dobře. Děkuju.
Ahoj.
Já myslela, žes mě opustil.
Promiň. Přísahám, že bych tě neopustil.
Kdes byl?
Sledoval jsem sám sebe. Pronásledoval jsem sám sebe.
Sledoval jsem sebe a Danielu v restauraci, seděl jsem venku a díval se.
Pak šli do kina.
Já tam šel taky, sedl si nahoru za ně a díval se, jak se dívají na film.
A začal jsem chápat, jak mi tvůj Jason provedl, co mi provedl.
Musel mě sledovat celý týdny.
V práci, sledoval mě s Danielou, když jsme si vyrazili,
sledoval nás oknem, v noci se plížil po domě
a představoval si, že tam nebudu. Nebudu, ty vole.
Teď se mi honí hlavou úplný šílenosti.
Tohle nefunguje.
No jo.
- K ničemu to nevede. - Ale trochu se posouváme.
- Jasone. - Takže... Ne.
Vzpomeň si na začátek. Jsme mnohem blíž cíli.
Ten svět, co hledáš...
je jako zrnko písku na nekonečné pláži.
Ale ne, to neříkej.
Jasone.
Viděl jsi svou ženu zavražděnou.
Viděls ji umírat na nějakou strašnou nemoc.
Viděls, jak tě nepoznává.
Jak má jiné manžely. Jak má jiné verze tebe.
Náš mozek na tohle není stavěný. Chápeš?
Kolik toho ještě můžeš unést?
Na tom, kolik toho unesu, nezáleží. Musím jenom najít svou Danielu.
Zbývá nám deset ampulí.
Deset.
Možná máš pravdu.
- Je to nemožný. - To ne. Podívej se na mě. To ne.
Nechci, aby ses vzdal naděje.
Akorát musíme zkusit něco jiného.
Chápu, proč se naštvala.
Je na ní, jestli a kdy své obrazy někomu ukáže.
Přesně to mi řekla.
Co teď cítíte?
Popravdě... cítím potřebu odejít.
Kvůli té hádce?
Kvůli všemu.
Dřel jsem jak debil, abych se sem dostal, a teď to všechno jde do kytek.
A jak si ten svůj odchod představujete?
Vidím chodbu, nekonečně dlouhou,
a spoustu dveří se stejnými rozestupy, kam až oko dohlédne.
A za každými z těch dveří je nějaká verze mého života,
kterou jsem mohl prožít.
Když se mi nelíbí verze, kterou žiju, můžu prostě vejít do jiných dveří.
To je zajímavá metafora.
Tu vám ukradnu.
Prosím.
Zmiňujete všechny ty dveře.
To vám možná vyhovuje nejvíc.
Žít v té chodbě.
Víte, jak se tomu říká?
Jak?
Strach ze závazků.
Jsem ženatý 15 let.
Ale nemluvíte tak.
Hej.
- Čau. - Tys myslel, že se to nedozvím?
- O čem to mluvíš? - No tak.
Proto jsi se mnou nechtěl pracovat? Kradeš mi nápady?
Já ti to neukradl.
Ale jak jsi to mohl vyrobit? Právě tuhle sloučeninu.
Jayi, to je, jako by ses mi podíval do mozku.
Ryane, přísahám, že jsem se tvýho výzkumu ani nedotkl.
A co někdo, kdo pro tebe dělá?
Ne.
Až si najmu právníky,
posvítí si na tvůj život, na tvoje výrobky,
laboratoře, všechno, na cos sáhl.
To není nutný, Ryane.
Jasone, předběžně jednám s několika farmaceutickými společnostmi.
Jestli se dozvědí o konkurenční firmě, bude konec.
Kdo ti tu ampuli dal?
Co na tom záleží?
Ta tvoje sloučenina funguje?
Už moc nechybí.
A jaký má využití?
Jako bezpečnější alternativa anestezie.
Při léčení traumat. Fobií.
Přinese nový způsob nahlížení na zvládání bolesti.
Ta tvoje funguje?
Jo. Funguje.
Ty jo.
Jaks řešil Brodmannovy oblasti?
To ti neřeknu.
No tak.
Fajn.
Řekneš mi aspoň, jaký využití má ta tvoje?
Co bys řekl tomuhle?
Co kdybych ti to ukázal?
Co to sakra je?
Můj tajný projekt.
K čemu to je?
To ti teď ukážu.
Ty vole, Jayi.
Počkej, ty chceš, abych si to taky píchl do žíly?
- Chceš vědět, jak to funguje? - Je to bezpečný?
Jo. Dělal jsem to víc než stokrát.
Tak jo.
Nechápu, na co to koukám. Jayi, co je to?
No, je to projev toho, jak se mysl snaží
vizuálně vysvětlit něco, co náš mozek ještě nedokáže pochopit.
A to je co?
Pětirozměrný pravděpodobnostní prostor,
známý taky jako superpozice.
Jayi...
Chceš říct, že jsem v kvantovým stavu?
- Jo. - Jayi.
Vypadá to sice jako chodba,
ale to se jen schránka opakuje napříč všemi možnými realitami,
které sdílejí stejné časoprostorové souřadnice.
To nemůže být...
Je to skutečný.
Jasone.
Proboha.
Co je za těmi dveřmi?
Nekonečné množství variací světa, který znáš.
Některé se liší jenom trochu, jiné tě odrovnají.
Ty kráso.
- Počkej, ne. - Co je?
To...
To je právě nebezpečný.
Aspekty tvého vědomí, třeba tvoje emoce...
Jo.
...určují, jakou realitu za konkrétními dveřmi najdeme.
- Ty bláho. No jasně. - Takže se hlavně musíš soustředit.
- Vím, že jsi nadšenej. - Já se snažím, kámo.
Nádech.
A výdech.
Můžeme?
To je Chicago?
Jiná verze Chicaga.
Je laskavější a pokrokovější než náš svět.
A proč... Jak jsme se ocitli zrovna tady?
Myslel jsem na nějaký místo, který by chtěl vidět můj kamarád.
Mohl bych ti toho ukázat tolik.
Nemůžeme se zdržet dlouho.
Dej mi mobil, vyfotím ti to.
Jo.
Jasone, nemůžu uvěřit, žes vyrobil lepší sloučeninu než já.
Myslel jsem, že jsem jedinej na světě, kdo by to dokázal.
No, těch světů jsou hromady.
A jsou i hromady Ryanů.
Ty nejsi Jason, kterýho znám, co?
Hej.
Já ti problémy dělat nebudu, rozumíš?
Ne. Počkej!
Ne, počkej!
Jayi!
DANIELA DESSENOVÁ
Jason?
Jo, to jsem já.
Já jsem Anthony.
- Zdravím. - Leightonův kontakt.
Jo. Díky, že jste mohl tak narychlo.
- Zvládnete to? - Určitě.
Takže nejdřív postavíme bednění. Seženu chlapy...
Překlad titulků: Kristina Himmerová