Det er fantastisk.
Det er ikke færdigt. Gå din vej.
- Hvordan føles det at male igen? - Jeg er lidt rusten.
Har du tænkt over det, vi talte om forleden?
Hvad?
At sige op på galleriet og male på fuld tid.
Pas hellere på, hvad du ønsker dig. Huset bliver fyldt med de her.
Du er bare for dygtig til at være kurator for andres værker.
Ja, lad os nu se, hvad der sker med den aftale.
Aftalen...
...er i hus.
Det er jo nogle helt vanvittige tal.
Hej, kan jeg få et lift?
- Hvorhen? - Skateparken.
- Ja, jeg kan godt køre dig. - Nej, lad mig.
Jeg har alligevel et ærinde. Kom.
Skal du møde Brooke?
- Ja. - Er det en date?
Jeg kan også bare gå.
Slap af, jeg siger ikke noget pinligt. Kom, tag dine ting.
Mal videre.
Er du lidt nervøs?
Ja, lidt.
Det er godt.
Det er ikke dårligt. Nerver holder dig skarp.
Ja...
Hyg dig. Det skal nok gå.
- Hej. - Hej, hvad så?
Nå...
...du er vist klar til eventyr.
Kan du lide det? Fed stil, ikke?
Er den til mig?
Værsgo.
Du får nummeret på ham, jeg kender. Han har reddet mig et par gange.
Wow.
Og du vil forsegle boksen?
Ja?
Hvorfor kom du tilbage?
For hendes skyld, ikke?
Ja. Du dummede dig i din egen verden.
Du byggede den her i stedet for at vælge hende.
Har jeg ret?
Pas på dig selv. Husk alt, hvad jeg har fortalt dig.
Jeg håber, du finder det, du søger.
Vi ses.
- Skal vi følges? - Ja.
Jeg...
Jeg købte noget til dig.
- Du kom for sent. - Ja.
Du er ret sur efter at have hængt ud med en sød pige.
Drew var der. Han ødelagde det igen.
Du er nødt til at gøre noget ved det.
Hvad?
Det må du selv finde ud af.
- Hvis du ikke prøver noget... - Det er nemmere sagt end...
Du kommer til at fortryde det, og det vil æde dig op indefra.
Hvad?
Hvad sker der? Charlie?
- Er det... Åh gud. - Pis.
- Allergi? - Ja.
Hvad er det?
I tasken? Jeg har den.
Hvad leder jeg efter?
En EpiPen?
Kom nu! Hvordan ser den ud?
Pis.
Den her? Vent lidt. Åh gud.
Hvordan gør jeg? Kom nu.
- Hej. Han har det fint, ikke? - Ja, han skal nok klare den.
De tjekker ham bare.
- Er du okay? - Ja.
Hvordan skete det?
Det er min skyld. Jeg gav ham is.
- Hvad mener du? - Der var nødder i.
Jeg læste ikke... Jeg tænkte mig ikke om.
Hvor meget skal du tænke for at huske hans allergi?
Jeg ved det godt.
Hvad laver du?
Jeg skal have fordelt pladserne i galleriet inden auktionen.
Du har så travlt.
Jeg skal ikke arbejde til selve auktionen, så jeg fik alle forberedelserne.
Kan jeg hjælpe dig med noget?
Nej.
Hej.
Er du begyndt at bruge tandtråd?
Det har jeg altid gjort.
Kun den dag du skal til tandlæge, og alle ved det.
Jeg er begyndt at gå op i mit tandkød. Er det et problem?
Nej. Bare mærkeligt.
Okay.
BASERET PÅ BLAKE CROUCHS ROMAN
- Hvordan går det? - Fremad.
HAR RØDT NEONLYS
- For fanden da. - Hvad?
OG DER LIGGER EN VINBAR OVERFOR
- Hvad? - Døren er rød.
Det er ikke min kone.
Og ikke min hund.
Det er ikke min dør eller mit hus. Det er kraftedeme ikke min dag.
Der er vist ikke nogen hjemme.
Men det er ligegyldigt, for mindetræet er der ikke.
Mand.
Det er værre end alle de sindssyge verdener.
En masse Chicago'er, som ikke er helt rigtige.
Næsten, men ingen af dem er min.
Jeg er ikke klar til at gå tilbage i boksen.
Heller ikke mig.
Vi skal sove et rigtigt sted i nat.
Det smager fantastisk.
Hold da op. Jeg ved ikke, om det er sult, eller om det smager så godt.
- Det smager så godt. - Ja, ikke?
I øvrigt...
Fandt du den her verdens Amanda?
- Hun er ikke psykolog. - Er det rigtigt?
Er du klar?
- Hun er bestyrer for en burgerbar. - Nej!
I det mindste bestyrer.
Har du nogensinde tænkt på...
Hvis man fjerner al stadsen og livsstilen
og alle de ydre ting,
hvad er så de afgørende komponenter helt inde i kernen, som gør, at du er dig?
Du mener, at jeg stadig er hende, Burger-Amanda, sådan helt grundlæggende?
Ja. Præcis.
Tja...
Personlighed er bare et mønster af tanker, følelser og adfærd, unikt for hver enkelt.
Vi tror, den ligger fast, men det gør den ikke.
Jeg tror, folk forandrer sig, men at alt det grundlæggende består.
Ja, klart. Vores temperament ligger fast omkring treårsalderen,
men det er bare intensiteten af vores reaktioner på omgivelserne.
Min Jason kæmpede for eksempel med hidsighed.
- Også mig. - Netop.
Men du er mere empatisk og har bedre impulskontrol end ham.
Det skyldes dine erfaringer og valg.
Vores personligheder ændrer sig meget i løbet af livet...
Jeg elsker den sang.
Hvad?
Nej! Hold nu op.
Nej tak, jeg danser ikke.
Selvfølgelig ikke. Det gjorde han heller ikke.
Hvad er du bange for?
Det, alle er bange for.
Hvis du bliver til grin, kan du forlade restauranten,
du kan forlade byen, og du kan bogstaveligt talt forlade denne verden.
- Lad os gøre det. - Fandeme nej.
- Hej. - Hej.
Det var en virkelig god aften.
Ja.
Ja, det var. Det er vildt.
Jeg føler, at min verden... er ved at forsvinde.
Tror du, at du nogensinde glemmer den helt?
Der kommer nok et tidspunkt, hvor den ikke længere føles virkelig.
Hvad mener du?
Det er den jo ikke.
Den her virkelighed er den eneste, vi har.
Hvis du gerne vil have, at jeg sover i den anden seng, så sig det.
Det vil jeg ikke.
- Men jeg tror, det er nødvendigt. - Selvfølgelig.
Jason, værsgo.
Jeg har alt, hvad jeg ønsker mig. Alt.
Men jeg sidder her og taler med dig, fordi...
...det ikke er præcis, som jeg havde forestillet mig.
Og tro mig, jeg har arbejdet hårdt for at få de ting og nå hertil.
Er det muligt, at du har haft for høje forventninger?
Og idealiseret, hvordan denne periode ville være?
Måske har du altid drømt om, hvor dejligt det ville være at have alt det.
En kone, du elsker. En søn.
Friheden til at gøre, hvad du vil.
Men du glemte noget.
Livet er stadig bare livet.
Du sagde, det ikke er, hvad du forventede. Hvad forventede du?
Du synes nok, jeg er en nar, hvis jeg siger perfektion.
Han synes, jeg skal sige mit job op.
Gør du så det?
Jeg har stadig ikke rigtig fattet det.
- Men det er mange penge. - Sindssygt mange.
Ja, men der er også alle de små ting.
Pludselig bruger han tandtråd hver dag, og han klæder sig bedre.
- Find en skilsmisseadvokat. - Det er bare småting.
- Men der er så mange. - Fortsæt.
Han lægger sine nøgler på køkkenbordet i stedet for at hænge dem på krogen.
Han tager skoene af, så snart han kommer ind.
Han tømmer opvaskemaskinen med det samme.
Han vil have sex hele tiden.
Bare stop. Som jeg hører det, er han mere sexet, renere og rigere.
Men det med Charlie, det er ikke en lille ting.
Jeg dummede mig for nogle dage siden.
Jeg gav min søn, Charlie, is.
Der var nødder i, og han måtte på skadestuen.
- Er han okay? - Ja.
Ja. Og han får en ordentlig undskyldning.
Men Daniela er stadig meget vred.
- Sagde du undskyld? - Ja.
Ja, men... jeg føler, at jeg er nødt til at vise hende,
at jeg er opmærksom.
Hvad tænker du?
Jeg kan godt lide store kærlighedserklæringer.
- Kan hun? - Kan du ikke det? Kan alle ikke det?
Min partner og jeg er ikke altid enige om, hvad romantik er.
Nå, du er gift.
Forleden aften, da vi ventede på Charlie på skadestuen,
så jeg nogle mærker på hans arm.
- Var det sår? - Mærker efter nåle.
Stikmærker?
Ret vigtig detalje.
- Spurgte du ham? - Nej.
Og han er hele tiden ude om aftenen.
Han siger, det er salgsmøder, men jeg ved ikke rigtig.
- Jeg bør tale med ham. - Nej, lad være.
Han vil lyve, og så er han advaret.
Følg efter ham.
- Mener du det? - Ja. Find ud af, hvad der foregår.
Nej.
Jeg taler med ham.
Hvor har du hørt om mig?
Fra en ekskæreste. Det er en lang historie.
Hej.
Kan vi lige tale sammen?
Meget gerne, men jeg er på vej ud.
- Hvor skal du hen? - Hvor skal vi hen?
Jeg ved det godt, og du finder snart ud af det.
Er der en middag inkluderet?
- Ja. - Okay.
Men først skal vi lige ind et sted.
Bare lige ét hurtigt stop først.
Så er vi her.
Tog du mig med til velgørenhedsauktion?
- Ja. - Nej.
Jo, jeg ville bare vise... Der er én ting, du lige skal se.
- Hvad sker der? - Kom.
- Hvorfor er vi her? - Stol nu på mig.
- Hej. Godt at se jer. - I lige måde.
- Okay, lige bag dig. - Hvad?
- Kør mig hjem. - Hvad er der?
Jeg vil hjem.
Okay, jeg ved, at jeg har dummet mig,
men jeg ved seriøst ikke hvordan.
- Ikke? - Nej, jeg troede, du ville blive glad.
Ja.
Nej.
Nej, jeg er ikke glad.
Jeg føler mig sindssygt ydmyget.
Ydmyget? Det maleri er vildt flot.
Og du tog det uden min tilladelse og bad mine kolleger om at hænge det op.
- De gjorde det med glæde. - De havde jo ikke noget valg.
Og du gav mig en kjole på, som jeg hader,
og tog mig med et sted hen, hvor alle kender mig.
Og maleriet var ikke bare dårligt. Det var slet ikke færdigt.
Maleriet er godt.
- Superflot. - Det er ikke noget, du afgør, Jason.
Det er mit værk.
Det er privat. Og jeg sagde, jeg ikke ville sælge det.
Så lad være med at sælge det, for fanden.
Jeg forstår bare ikke, hvorfor folk ikke må se det.
Fordi jeg ikke har malet i årevis!
Fordi jeg slet ikke ved, om jeg stadig har lyst.
Hvordan kunne du tro, det var i orden?
Måske er du bare ikke den, jeg troede, du var.
Sådan var det ikke ment. Det var ikke...
Måske ikke.
- Jeg vil bare gøre dig glad. - Du vil gøre dig selv glad.
Hvad er det?
Jeg tror, han har injiceret det.
- Taget stoffer? Nej. - Han har mærker.
Hold da kæft.
Okay, vent. Måske er han syg og vil ikke gøre dig bekymret.
- Han prøver en eksperimentel behandling. - Hemmelig sygdom er for langt ude.
Men han har holdt sit lagerrum skjult.
- Hvad har han der? - Det der.
Og andre ting. Det var låst.
Kan du analysere stoffet?
Det er en lille dosis, men ja.
Find ud af, hvad det er, og så må vi se, hvad vi gør.
Er du okay?
Ja.
Jeg trænger bare til en dag for mig selv.
Kan vi mødes her i aften?
Hvad så, hvis det her er min verden?
Uanset hvad, så lad os mødes her.
Kan jeg hjælpe dig?
Er du kunstneren?
Det er fremragende.
Tak.
Det...
Det minder mig om Juneway-stranden af en eller anden grund.
Det er det også.
Ja, det ligner... Det ligner efterår.
Det er faktisk november.
- Jeg kan godt lide solopgangene. - Ja.
Nå, men du kan gå lidt omkring. Jeg sidder derovre.
Sig til, hvis du har spørgsmål.
Min kone er... Hun er kunstner.
- Er hun herfra? - Ja. Eller...
Faktisk... nej.
Teknisk set er vi ikke sammen.
Nej, ikke at vi ikke er sammen.
- Det er... - Kompliceret.
Ja.
Har du lyst til at drikke en kop kaffe?
Jeg er nødt til at være her hele dagen.
Okay. Det kan også være, når du får fri eller...
Eller... Det var en pæn måde at sige nej tak.
- Undskyld. - Beklager.
Ja... For helvede. Undskyld.
- Det er fint. Tak, fordi du kom. - Selv tak.
Hej, kan jeg hjælpe dig?
Du er så fin.
Vi kilder dig!
Ikke din verden?
Vi løber snart tør for ampuller.
Og muligheder.
Ja.
Må jeg se?
Tak.
Du skriver om hendes hårlængde, hårfarve og jobbeskrivelse.
Det er vist ikke nok.
- Jeg gør mit bedste. - Det ved jeg.
Men du må grave dybere.
Ja.
Jeg trænger til noget luft.
Jeg tager noget mad med tilbage.
Ja, efternavnet er Dessen. D-E-S-S-E-N.
Okay, tak.
Hej.
Jeg troede, du var væk!
Undskyld. Jeg lover, at jeg aldrig forlader dig.
Hvor har du været?
Jeg har kigget på mig selv. Fulgt efter mig selv.
Jeg fulgte efter Daniela og mig selv til en restaurant og sad udenfor og kiggede.
Så gik de i biografen.
Jeg gik med ind og satte mig oppe bagved og så dem se en hel film.
Jeg begyndte at forstå, hvordan din Jason gjorde det, han gjorde mod mig.
Han må have iagttaget mig i ugevis.
På arbejde, og når Daniela og jeg gik i byen sammen.
Han må have kigget ind ad vinduet hos os om aftenen,
mens han forestillede sig, at jeg var væk. Væk, for fanden.
Jeg har de mest sindssyge tanker lige nu.
- Det her fungerer ikke. - Nej.
- Vi kommer ingen vegne. - Men vi nærmer os. Så du skal ikke...
Tænk på, hvor vi begyndte. Vi er kommet meget tættere på.
Den verden, du leder efter...
...er et sandkorn på en uendelig strand.
- Nej, det skal du ikke sige. - Jason. Jason.
Du så din kone blive myrdet.
Du har set hende dø af en frygtelig sygdom.
Set, at hun ikke kunne kende dig. Gift med andre mænd. Med andre versioner af dig.
Vores hjerne er ikke skabt til den slags.
Hvor meget mere kan du holde til?
Det er lige meget, hvad jeg kan holde til. Det handler om at finde min Daniela.
Vi har ti ampuller tilbage. Ti.
- Måske har du ret. Det er umuligt. - Nej. Se på mig. Det er det ikke.
Jeg beder dig ikke opgive håbet. Men vi er nødt til at forsøge noget andet.
Jeg forstår godt, hun er vred.
Hun bestemmer selv, om hun vil vise nogen sin kunst.
Det sagde hun også.
Hvad føler du lige nu?
Helt ærligt vil jeg gerne væk.
- På grund af skænderiet? - På grund af alting.
Jeg har knoklet for at nå hertil, og nu går alting ad helvede til.
Hvad tænker du, når du tænker væk?
En gang. Uendeligt lang.
En masse døre med lige stor afstand, så langt øjet rækker.
Bag hver af de døre er der en version af mit liv,
som jeg kunne have levet.
Hvis jeg ikke kan lide den version, jeg er i, kan jeg vælge en anden dør.
Interessant metafor.
Den stjæler jeg nok.
Værsgo.
Du taler om alle dørene.
Måske er det der, du føler dig bedst tilpas.
Når du lever i en gang.
Ved du, hvad det også kaldes?
- Hvad? - Frygt for at binde sig.
Jeg har været gift i 15 år.
Du lyder ikke sådan.
Hej.
- Hej. - Troede du ikke, jeg ville opdage det?
- Hvad snakker du om? - Hold nu op.
Ville du ikke have jobbet, fordi du stjæler fra mig?
Jeg har ikke stjålet fra dig.
Hvordan kunne du have skabt det her? Det her præparat?
Jay, det er, som om du har kigget ind i min hjerne.
Ryan, jeg sværger. Jeg har ikke været i nærheden af din forskning.
Hvad så med en, der arbejder for dig?
Nej.
Når advokaterne bliver indblandet, finkæmmer de dit liv, dit arbejde,
- dine laboratorier og alting. - Det er ikke nødvendigt, Ryan.
Jason, jeg har indledende forhandlinger med flere medicinalvirksomheder.
Hvis de opdager, at der findes lignende stoffer, er det slut.
- Hvem gav dig ampullen? - Er det vigtigt?
Virker dit præparat?
Vi er tæt på.
Hvad skal det bruges til?
Et sikrere alternativ til narkose.
Behandling af traumer og fobier.
En helt ny måde at arbejde med smertelindring på.
Virker dit?
Ja, det gør. Det virker.
Wow.
Hvordan angreb du Brodmann-områderne?
- Det kan jeg ikke sige. - Kom nu.
Okay.
Så fortæl mig, hvad dit skal bruges til?
Jeg har et forslag.
Jeg kan vise dig det.
Hvad fanden er det?
Mit hemmelige projekt.
Hvad er den til?
Det får du at se.
For fanden, Jay.
Vil du også sprøjte det ind i mit blod?
- Hvis du vil se, hvad det kan. - Er det sikkert?
Ja. Jeg har gjort det over 100 gange.
Okay.
Jeg forstår ikke det, jeg ser. Jay, hvad er det her?
Det er en materialisation af dit sind,
der visuelt forklarer noget, vores hjerner endnu ikke er udviklet til at forstå.
Og hvad er det?
Et femdimensionelt sandsynlighedsrum,
også kendt som superposition.
Jay...
...befinder jeg mig i kvantetilstand?
- Ja. - Jay.
Det ligner en lang gang,
men det er boksen, der gentager sig selv gennem alle mulige virkeligheder,
som har samme koordinater i rum og tid.
Det kan ikke...
Det er virkeligt. Jason.
Hold da...
Hvad er der bag dørene?
Et uendeligt antal variationer af den verden, du kender.
Nogle en smule forskellige, andre vil chokere dig.
For helvede da.
- Vent, nej. - Hvad?
Det...
Det her er det farlige.
Aspekter af din bevidsthed, for eksempel din sindstilstand,
afgør, hvilken virkelighed vi finder, når vi åbner døren.
- Hold da kæft. - Du er nødt til at koncentrere dig.
- Jeg ved godt, du er spændt. - Jeg prøver, mand.
Træk vejret ind.
Og pust ud.
Klar?
Er det Chicago?
En anden version af Chicago.
Et venligere og mere progressivt sted end vores verden.
Men hvorfor... Hvordan endte vi her?
Jeg tænkte på et sted, min ven gerne ville se.
Der er så meget, jeg kunne vise dig.
Vi... Vi kan ikke blive her ret længe.
Giv mig din telefon, så tager jeg et billede.
Ja.
Jason, jeg fatter ikke, at du lavede et bedre præparat end mig.
Jeg troede, jeg var den eneste i verden med den viden.
Ja, men der er mange, mange, mange verdener.
Og mange, mange Ryan'er.
Du er ikke den Jason, jeg kender.
Hør lige...
Jeg bliver ikke noget problem for dig.
Nej, vent. Vent. Vent!
Vent!
Jay!
Jason?
- Ja, det er mig. - Jeg hedder Anthony.
- Hej. - Jeg er Leightons mand.
Tak, fordi du kom med så kort varsel.
- Tror du, du kan? - Sagtens.
Vi starter med at pakke den ind. Så får vi nogle mænd...
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve