Lenyűgöző.
Még nincs kész.
Milyen érzés újra festeni?
Elég bizonytalan vagyok.
Átgondoltad, amiről valamelyik este beszéltünk?
Mit?
Hogy otthagyod a galériát.
És csak festesz.
Hát... Jobban meg kéne fontolnod, mit kívánsz.
Még a végén az egész ház ilyenekkel lesz tele.
Túl tehetséges vagy ahhoz, hogy mások munkáit gondozd. Komolyan.
Várjuk meg, mi lesz az üzlettel, oké?
Az üzletet...
megkötöttük.
Fel sem fogom ésszel ezeket a számokat.
Hahó, elvisz valaki?
- Hova mész? - A deszkás parkba.
Ja, elviszlek.
Nem, majd én. Hagyd csak!
Amúgy is van egy kis dolgom. Elviszlek.
Brooke-kal találkozol?
- Ja. - Ez már randi?
Mehetek gyalog is...
Nyugi van! Nem égetlek le. Gyere! Hozd a cuccod!
Abba ne hagyd!
Izgulsz?
Aha, kicsit.
Az jó.
Nincs abban semmi rossz. Ha izgulsz, éberebb vagy.
Ja.
Érezd jól magad, haver! Menni fog!
- Hali! - Hali! Mizu?
Hát...
mint látom, kalandornak öltöztél.
Bejön?
Van stílusom, mi?
Azt nekem hoztad?
Tessék!
Ja, és elküldöm az emberem számát. Megbízható arc.
Párszor kihúzott a szarból.
Azta!
Tuti, hogy le akarod zárni a dobozt?
Igen?
Miért jöttél vissza? De tényleg.
Miatta, ugye?
Igen.
Ezt kúrtad el a saját világodban, ugye?
Inkább építettél egy dobozt.
Ráhibáztam?
Vigyázz magadra!
Emlékezz mindenre, amit mondtam neked!
Nagyon remélem, hogy megtalálod, amit keresel.
Na cső!
- Elkísérsz? Gyere! - Aha.
Én...
Hoztam neked valamit.
Késtél.
Ja.
Elég morózus vagy ahhoz képest, hogy azzal a csajjal lógtál, aki bejön.
Drew is ott volt. Megint kicseszett velem.
Mondok én valamit: kezdened kell valamit a helyzettel.
Mégis mit?
Nem tudom. Erre neked kell rájönnöd.
Ha nem próbálsz meg valamit...
Persze, te könnyen beszélsz...
Lehet, de hidd el, megbánod, ha nem lépsz!
És az felemészt belülről.
Mi a baj?
Mi a baj? Charlie?
- Csak nem... Jézusom! Ez... - Baszki!
- Allergia? - Ja.
Mi?
A táska? Megvan. Megvan.
Mit keressek?
EpiPent?
Ne már! Hogy néz az ki?
Picsába!
Ez az? Tarts ki! Tarts ki! Jézusom!
És most mit csináljak? Jó.
Hahó! Jól van, ugye?
- Igen, nincs baj. - Oké.
A biztonság kedvéért megvizsgálják.
- Jól vagy? - Aha.
Hogy történt?
Az én hibám. Fagyit adtam neki.
És?
Volt benne mogyoró.
Nem... nem olvastam el...
Nem jutott eszembe.
Hogy lehet elfelejteni, hogy allergiás?
Igazad van.
Min dolgozol?
Kijelölöm, hol legyen az aukció a galériában.
Nyakig a melóban...
Kihúztam magam az esemény alól, így rám lőcsölték az előkészítését.
Van még valami?
Nincs.
Figyu...
Mióta használsz te fogselymet?
Mindig használtam.
Csak aznap, amikor fogorvoshoz mész, és senkit nem versz át vele.
Gondoltam, ideje figyelnem az ínyemre is.
Csak nem baj?
Nem, csak furcsa.
Oké.
KÉSZÜLT BLAKE CROUCH REGÉNYE ALAPJÁN
SÖTÉT ANYAG
Hogy állsz?
Alakul.
KOCSMA CÉGÉRE: VÖRÖS NEON
REMEK KÁVÉBAB KÁVÉZÓ
- Faszom! - Mi az?
A KOCSMÁVAL ÁTELLENBEN BORBÁR ÁLL
BORBÁR
- Mi az? - Vörös az ajtó.
Ő nem a feleségem...
ez meg nem az én kutyám.
Nem az én ajtóm, nem az én házam.
Kurvára nem az én napom.
Nincsenek itthon.
De mindegy is, mert az emlékfa nincs a kertben.
Baszki!
Ez rosszabb, mint az a sok kattant világ.
Egy csomó olyan Chicago, amik majdnem stimmelnek.
Majdnem, de egyik sem az enyém.
Képtelen vagyok visszamenni a dobozba.
Dettó.
Valami rendes helyen alszunk ma este.
Állati finom.
Istenem!
Nem tudom, hogy az éhség miatt, vagy tényleg ennyire finom.
- Tényleg ennyire finom. - Ugye?
Bizony. Nos...
Nem is mondtad, hogy megtaláltad-e az itteni Amandát.
Nem terapeuta.
Komolyan?
Mondhatom?
Egy gyorséttermet vezet.
Na ne!
Legalább főnök.
Nem szoktál azon agyalni, hogy...
Ha visszafejted az összes külsőséget,
teszem azt, az életvitelt,
mik azok a kulcsfontosságú dolgok,
amik azzá tesznek, ami vagy?
Úgy érted, alapvetően én
ugyanaz vagyok, mint a gyorséttermi Amanda?
Aha.
Pontosan.
Hát...
a személyiség nem több... mint a gondolatok és érzések mintázata,
az egyénekre jellemző, egyedi viselkedés.
Szeretjük azt hinni, hogy mindez állandó, pedig nem.
- Szerintem az emberek változnak... - Nem állandó.
...de ami igazán meghatározó, az nem.
Így van. A temperamentumunk háromévesen berögzül,
de ez csak a környezetünkre adott reakciók intenzitását jelöli.
Például az én Jasonöm sokszor küzdött az indulataival.
- Én is. - Sejtettem.
De te jóval empatikusabb vagy, és nagyobb az önuralmad, mint neki.
Mindez betudható az élettapasztalataidnak, a választásaidnak.
A személyiségünk életünk során sokat változik, és...
Imádom ezt a számot!
Micsoda?
Na ne! Ne már!
Nem, kösz. Nem táncolok.
Persze hogy nem.
Ő sem táncolt.
Mitől félsz?
Amitől mindenki.
Ha hülyét csinálsz magadból, kisétálhatsz az étteremből,
a városból, szó szerint ebből a világból is.
Legyen így!
Szard le!
Hahó!
Hali!
Jó kis este volt.
Igen.
Az volt. Őrült jó.
Úgy érzem, a saját világom kezd eltűnni.
Gondolod, hogy egyszer majd teljesen elfelejted?
Nem tartom kizártnak, hogy előbb-utóbb a feledés homályába vész.
Hogy érted?
Mert nem az a valóság.
Ez a valóság az egyetlen, ami a miénk.
Ha azt szeretnéd, hogy menjek át a másik ágyra, szólj!
Nem akarom.
De meg kell kérjelek rá.
Hogyne.
Jöjjön be, Jason!
Mindenem megvan. Szó szerint!
De itt vagyok és magával beszélgetek,
mert még sincs meg mindenem, amit elképzeltem magamnak.
És higgye el, vért izzadtam, hogy összejöjjön, és idáig eljuthassak!
Elképzelhetőnek tartja, hogy túl magasra tette a lécet?
Idealizált képet festett maga elé életének erről a szakaszáról?
Lehet, mindig is álmodozott arról,
milyen csodás lenne mindent megkapni:
egy feleséget, aki szereti, egy fiút,
a szabadságot, hogy azt tegyen, amit csak akar.
De egy dolgot elfelejtett.
Az élet kiszámíthatatlan.
Azt mondta, nem erre számított.
Akkor mire?
Pöcsnek nézne, ha azt mondom, tökéletességre.
Azt akarja, hagyjam ott a galériát.
És otthagyod?
Őszintén mondom, hogy gőzöm sincs.
Rengeteg pénzről van szó.
- Őrületesen sokról. - Bizony.
Igaz, de van egy csomó apróság is.
Például elkezdett fogselymezni, és jobban is öltözködik.
Keress válóperes ügyvédet!
Tudom, hogy apróságok.
- De túl sok van belőlük. - Folytasd!
A kulcsát a konyhapulton hagyja, ahelyett, hogy felakasztaná az ajtó mellé.
Amint belép az ajtón, leveszi a cipőjét.
Kipakol a mosogatógépből, amint lejár.
És állandóan szexelne.
Hagyd abba, jó? Dögösebb, ápoltabb és gazdagabb.
Charlie dolga viszont nagyon nem apróság.
Pár napja óriási baromságot csináltam.
Fagylaltot adtam Charlie fiamnak.
Mogyorót is tartalmazott. Be kellett vinnem az ügyeletre.
Jól van?
Ja.
Aha.
Kárpótolni fogom érte.
De Daniela még mindig haragszik rám.
- Bocsánatot kért? - Igen.
Igen, de úgy érzem, valahogy éreztetnem kell vele,
hogy odafigyelek.
Mire gondol?
Valami nagy romantikus gesztusra.
Neki tetszene?
Magának nem?
Mindenki szereti az ilyet.
A partneremmel eltérő elképzeléseink vannak a romantikáról.
Ó, házas?
Amikor Charlie-t vártuk a kórházban,
láttam, hogy sebes a karja.
Megsérült valahogy?
Tűnyomoknak tűnnek.
Mint a heroinisták karján?
A végére hagytad az adut.
- Megkérdezted róla? - Nem.
És mostanában minden este eljár valahova.
Azt mondja, az üzlet miatt, de nem tudom, mit higgyek.
Beszélnem kéne vele.
Frászt kell!
Hazudna valamit, és megtudná, hogy gyanítasz valamit.
Követned kell.
- Komolyan? - Persze.
Derítsd ki, mi történik valójában!
Nem.
Beszélek vele.
Megkérdezhetem, ki ajánlott engem?
Egy exbarátnő.
Hosszú történet.
Szia!
Szerettem volna beszélni veled.
Jó lenne, de el kell mennem.
Hová?
Hogy hová megyünk?
Azt majd tudom én. Te pedig majd meglátod.
Egy vacsora is része a meglepinek?
- Igen, igen. - Oké.
De előtte beugrunk valahová.
Gyors lesz, ígérem.
Megjöttünk.
JÓTÉKONYSÁGI MŰTÁRGYAUKCIÓ HELYI MŰVÉSZEK ALKOTÁSAIBÓL
Elhoztál egy műtárgyaukcióra?
- Igen. - Na ne!
Szeretnék mutatni egy... Egy dolgot. Csak egyet, oké? Sietünk.
- Nem értem. - Gyere!
Mit keresünk mi itt?
Bízz bennem! Kérlek!
Üdv! Hogy vagytok? Örvendek! Sziasztok!
Jó látni!
- Oké. Mögötted. - Mi van ott?
- Vigyél haza! - Mi a baj?
Haza akarok menni!
Oké, tudom, hogy elcsesztem.
De ha agyonversz, sem értem, hogyan.
Nem érted?
Nem. Azt hittem, örülni fogsz neki.
Ja.
Nem.
Nem örülök neki.
Kurvára megaláztál.
Megaláz... Az egy remek festmény!
Amit az engedélyem nélkül vittél el, és tetettél ki a kollégáimmal.
Örömmel állították ki! Ők...
Mert nem volt más választásuk!
Aztán rám kényszeríted ezt a gyűlöletes ruhát,
és elviszel egy olyan helyre, ahol mindenki ismer.
Nem elég, hogy a kép rossz,
még be sincs fejezve!
Az a festmény nagyon is jó!
- Remek kép! Nagyon jó! - Nem volt jogod hozzá, Jason!
Az én művem!
És nagyon is személyes!
Megmondtam, hogy nem akarom eladni!
Akkor ne add el! Nem kell eladnod, bazmeg!
Csak... nem értem, mások miért nem láthatják.
Mert évek óta nem festettem!
Mert azt sem tudom, hogy akarok-e festeni valaha!
Hogy gondolhattad, hogy ez rendben van?
Lehet, nem az az ember vagy, akinek gondoltalak.
Nem úgy értettem.
Nem...
Lehet, nem is vagyok.
Azt akarom, hogy boldog legyél!
Ugyan már! Te akarsz boldog lenni!
Ez meg mi?
Azt hiszem, ezt adja be magának.
Mi? Szerinted kábszer? Na ne!
Tűnyomok vannak a karján.
Baszki!
Várjunk csak! Lehet, beteg, és nem akarja, hogy aggódj.
Valami kísérleti gyógyszer, mittudomén.
Az eltitkolt betegség elég meredek lenne.
Bár bérel egy raktárt, amit eltitkolt előlem.
- Komolyan? És mit tart benne? - Azt.
Nem tudom, mi mást, mert nem jutottam be.
Be tudod vizsgálni?
Nem sok van a fiolában, de menni fog.
Tudjuk meg, mi ez a lötty, és meglátjuk, mi a következő lépés!
Jól vagy?
Aha.
Csak szeretnék egy napot egyedül tölteni.
Találkozzunk itt ma este!
És mi van, ha ez az én világom?
Akkor is gyere el!
Segíthetek?
Ezeket maga festette?
Lenyűgözőek.
Köszi.
Erről...
valamiért a Juneway park és a tópart jutnak eszembe.
Mert azt ábrázolja.
Mintha ősz lenne.
Egész pontosan november.
Szeretem a napfelkeltéket.
Én is.
Nos, nézegelődjön csak nyugodtan! Én itt leszek.
Ha van még kérdése, szóljon!
A feleségem is művész.
- Helyi? - Igen. Ja. Hát...
Igazából nem is...
mármint gyakorlatilag.
Nem vagyunk együtt.
Azaz... Nem úgy nem vagyunk együtt.
Elég...
Bonyolult.
Ja.
Volna kedve meginni egy kávét velem?
Ó, sajnos egész nap itt kell lennem.
Értem. Akkor azután, hogy végez, vagy...
Vagy... Ez csak... Ez a kíméletes elutasítás lenne?
- Sajnálom! - Bocs!
Aha. Baszki! Restellem.
Semmi baj. Kösz, hogy benézett.
Köszönöm! Köszönöm!
Üdv! Segíthetek?
És fel is öltözünk!
Remek.
Csiki, csiki!
Nem a te világod?
Fogyóban az ampulla.
És a választási lehetőség is.
Jogos.
Szabad?
Köszönöm.
Írsz arról, milyen hosszú és milyen színű a haja, mi a munkája...
Nem hinném, hogy ennyi elég.
- Pedig igyekszem. - Tudom,
de szerintem mélyebbre kell menned.
Aha.
Járok egyet.
Hozok kaját, ilyesmit. Mindjárt jövök.
Vezetéknév Dessen. D-E-S-S-E-N.
Oké. Köszönöm!
Hahó!
Azt hittem, itt hagytál!
Bocs! Ígérem, hogy soha nem hagylak el.
Merre jártál?
Magamat figyeltem és követtem.
Daniela és a másom beültek egy étterembe. Kívülről figyeltem őket.
Aztán elmentek moziba.
Vettem egy jegyet, és beültem mögéjük.
Néztem, ahogy nézik a kurva filmet.
És kezdtem érteni, hogy a te Jasonödnek hogy sikerült kicsesznie velem.
Heteken át megfigyelt a rohadék.
A melóhelyen... Követett minket, amikor elmentünk valahová Danielával.
Bámult minket az ablakon át. Éjjelente mérte fel a lakást.
És közben arra gondolt, hogy nem vagyok ott. Hogy nem létezem.
Nekem kibaszott kattant gondolataim támadtak.
Ez így nem működik.
Na ja.
Egy helyben toporgunk.
Lehet, mégis közelebb kerültem hozzá.
- Ó, Jason! - Szóval... Ne... Ne, ne!
Gondolj csak bele, honnan indultunk, és most hol tartunk!
A világ, amit keresel...
egy homokszem egy végtelen tengerparton.
Ne, ne mondd... ne mondd ezt!
Jason! Jason!
Láttad, ahogy a feleségedet megölik.
Láttad, ahogy elviszi egy szörnyű járvány.
Előfordult, hogy fel sem ismert.
Vagy máshoz ment hozzá. Vagy a különböző másaidhoz.
Az agyunk képtelen ilyesmit feldolgozni.
Meddig akarod kínozni magad?
Mindegy, mit bírok ki én. Meg kell találnom az én Danielámat!
Tíz ampullánk maradt.
Tíz.
Lehet, hogy igazad van.
- Kurvára lehetetlen. - Nem az. Nézz rám! Nem az!
Nem azt kérem, hogy add fel a reményt!
Azt mondom, hogy valami mással kell próbálkoznunk.
Megértem a felesége dühét.
Ő dönti el, mikor mutatja meg a műveit másoknak.
Ő is pont ezt mondta.
Mit érez most?
Legszívesebben elmennék innen.
A veszekedés miatt?
Minden miatt.
Széthajtottam magam, hogy idáig eljussak, és mégis minden szar.
Mire gondol, amikor eszébe jut, hogy lelépjen?
Egy végtelenül hosszú folyosóra,
a két oldalán egymástól egyenlő távolságra elhelyezkedő, végtelen számú ajtóval.
És minden ajtó mögött az életem egy-egy változata vár,
amit megélhettem volna.
És ha nem tetszik az, amelyikben élek, benyitok egy másik ajtón.
Érdekes metafora.
Lehet, lenyúlom.
A magáé.
Ahogy az ajtókról beszél,
arra gondolok, talán ott érezné magát a legkényelmesebben,
a folyosón élve.
Tudja, hogy mondják ezt más szóval?
Hogy?
Kötelékfóbia.
Tizenöt éve vagyok házas.
Nem úgy beszél.
Szia!
- Szia! - Azt hitted, nem jövök rá?
- Miről beszélsz? - Ne már!
Azért nem akarsz velem dolgozni, mert inkább lenyúltad az anyagot?
Nem tőled loptam el.
Hogy állítottad elő ezt a vegyületet?
Jay, ez olyan... mintha belelátnál a fejembe.
Ryan, esküszöm, hogy nem foglalkoztam a kutatásoddal.
Valaki, aki neked dolgozik?
Nem.
Ha be kell vonjam az ügyvédeket,
átvizsgálják az életedet, a munkád eredményeit,
a laborokat, mindent, amihez közöd volt.
Nem muszáj, hogy odáig fajuljon, Ryan.
Jason, előzetes tárgyalásokat folytatok több gyógyszergyárral is.
Ha megtudják, hogy van egy konkurens biotechcég,
akkor mindennek vége.
Hogy került hozzád az ampullám?
Nem mindegy?
Működik a vegyületed?
Nagyon közel járunk hozzá.
Mi a felhasználási terület?
Biztonságosabb alternatíva a műtéti altatáshoz.
Traumaterápia. Fóbiaterápia.
A fájdalomcsillapítás forradalmasítása.
A tiéd működik?
Igen. Működik.
Azta!
Hogyan targetálod a Brodmann-mezőket?
Meg nem mondom.
Ugyan már!
Na jó.
Legalább a felhasználási területet elárulod?
Tudod, mit?
Megmutatom.
Az meg mi a faszom?
A titkos projektem.
Mire jó?
Mindjárt megmutatom.
Aztakurva, Jay!
Várjál már, azt akarod, hogy beadjam magamnak?
Ha érdekel, hogy működik.
Biztonságos?
Ja. Vagy 100-szor beadtam már magamnak.
Rendben.
Nem értem, mit látok. Mi ez, Jay?
Nos, ez az elméd manifesztációja,
ahogy vizuálisan magyaráz valami olyasmit, amihez az agyunk még nem elég fejlett.
Éspedig mit?
Egy ötdimenziós valószínűségi teret,
amit szuperpozíció néven is ismerünk.
Jay...
arra célzol, hogy kvantumállapotban vagyok?
- Aha. Ja. - Jay!
Úgy néz ki, mint egy folyosó,
de valójában csak a dobozt látod ismétlődni a végtelen számú valóságban,
melyek ugyanazon a téridő-koordinátákon osztoznak.
Ez nem lehet...
Ez valós!
Jason!
Jesszus...
Mi van az ajtók mögött?
Az általad ismert világ végtelen számú variációja.
Némelyik apróságokban tér el, másoktól meg eldobod az agyad.
Aztakurva!
- Várj! Várj! Ne! - Mi az?
Ez...
Most jön a veszélyes rész.
A tudatod bizonyos aspektusai, mint az érzelmi állapot...
Igen?
...meghatározzák, milyen valóságot találunk az ajtón túl.
- Ó, bazmeg! Hát persze... - Szóval erősen kell koncentrálnod.
- Tudom, izgatott vagy... - Igyekszem! Igyekszem, oké?
Nagy levegő!
Fújd ki!
Készen állsz?
Ez Chicago lenne?
Egy másik Chicago.
Kedvesebb, haladóbb gondolkodású, mint a miénk.
Oké, de miért... Miért pont itt kötöttünk ki?
Egy olyan helyre gondoltam, amit a barátom szeretne látni.
Annyi mindent megmutathatnék!
Nem maradhatunk sokáig.
Add ide a telefont, és lefotózlak!
Oké.
El sem hiszem, hogy jobb vegyületet állítottál elő, mint én.
Komolyan azt hittem, csak én tudok ilyennel előrukkolni.
Hát, nagyon-nagyon sok világ van még.
És nagyon-nagyon sok Ryan.
Nem az a Jason vagy, akit ismerek, ugye?
Figyu...
Nem fogok gondot okozni neked. Oké?
Ne, várj! Várj! Várj! Várj!
Ne! Várj!
Jay!
Jason?
Én volnék.
Anthony vagyok.
- Szia! - Leighton embere.
Aha. Kösz, hogy ilyen gyorsan reagáltál.
- Menni fog? - Hogyne!
Először is felállványozzuk.
Hívok pár embert...
A feliratot fordította: Varga Attila