Neįtikėtina.
Jis nebaigtas. Eik šalin.
Koks jausmas vėl tapyti?
Jaučiuosi primiršusi.
Ar galvojai apie tai, apie ką kalbėjomės aną vakarą?
Apie ką?
Apie išėjimą iš galerijos.
Viso laiko skyrimą tapymui.
Tu verčiau būk atsargesnis su norais.
Nes galiausiai tavo namuose bus pilna tokių paveikslų.
Tu pernelyg gera, kad tik kuruotum kitų darbus. Rimtai.
Pažiūrėkim, kaip baigsis su tuo sandoriu.
Sandoris...
užbaigtas.
Šitie skaičiai nesuvokiami.
Galit mane pavežti?
- Kur nori važiuoti? - Į riedlenčių parką.
Gerai, nuvešiu tave.
Ne, aš nuvešiu. Leisk man.
Vis tiek turiu reikalų. Nuvešiu tave.
Susitiksi su Bruke?
- Taip. - Čia pasimatymas?
Galiu tiesiog nueiti.
Atsipalaiduok. Nepridarysiu tau gėdos. Eikš. Pasiimk daiktus.
Tapyk toliau.
Truputį nerviniesi?
Taip, truputį.
Tai gerai.
Tai nėra blogai, supranti? Nervai neleidžia prarasti budrumo.
Taip.
Smagiai praleisk laiką, sūnau. Tau pavyks.
- Labas. - Labas. Kaip sekasi?
Na...
atrodai pasirengęs nuotykiams.
Tau patinka?
Gerai atrodo, ar ne?
Čia man?
Prašau.
Atsiųsiu tau savo vyruko kontaktus. Jis kietas.
Vieną kitą kartą išsuko mane iš bėdos.
Tikrai nori uždaryti dėžę?
Tikrai?
Kodėl iš tikrųjų grįžai?
Dėl jos, ar ne?
Taip.
Štai ką sumovei savo pasaulyje.
Vietoj to, kad sukurtum su ja gyvenimą, pastatei dėžę.
Pataikiau?
Saugios kelionės.
Prisimink viską, ką tau sakiau.
Išties tikiuosi, kad rasi, ko ieškai.
Iki, bičiuliai.
- Eisi su manimi? Eime. - Gerai.
Aš...
Šį tą tau nupirkau.
Pavėlavai.
Taip.
Bjaurokai nusiteikęs kaip vaikinas, leidęs laiką su jam patinkančia mergina.
Driu ten buvo. Vėl man viską sumovė.
Žinai, ką? Turėsi kažko imtis.
Pavyzdžiui?
Nežinau. Pats turi išsiaiškinti.
Jei nieko nepamėginsi...
Taip, lengviau pasakyti nei...
Taip, tu pasigailėsi.
Ir apgailestavimas tave sugrauš, ir tiek.
Kas?
Kas nutiko? Čarli?
- Ar čia... O Dieve. Ar čia... - Šūdas.
- Alergija? - Taip.
Kas?
Maišelis? Paduosiu.
Ko man ieškoti?
Adrenalino injektoriaus?
Nagi! Kaip jis atrodo?
Šūdas.
Šitas? Laikykis. O Dieve.
Ką dabar daryti? Nagi. Gerai.
Jam viskas gerai, ar ne?
- Taip, jam viskas bus gerai. - Gerai.
Jie jį tik tikrina.
- Gerai jautiesi? - Taip.
Kaip tai nutiko?
Aš kaltas. Aš daviau jam ledų.
Kaip suprasti?
Juose buvo riešutų.
Aš neperskaičiau...
Nepagalvojau.
Ar daug reikia galvoti, kad prisimintum, jog jis alergiškas?
Žinau.
Ką veiki?
Reikia surasti galeriją aukcionui.
Tokia užsiėmusi.
Pasakiau, kad nedirbsiu renginyje, todėl man suvertė visą parengiamąjį darbą.
Galiu kuo nors padėti?
Ne.
Kada pradėjai valyti tarpdančius dantų siūlu?
Visada valau.
Valai tik tada, kai eini pas odontologą, ir nieko neapgauni.
Nusprendžiau susirūpinti dantenų sveikata, blemba.
Ar kas negerai?
Ne, tik smalsu.
Gerai.
PAGAL BLEIKO KRAUČO ROMANĄ
Kaip sekasi?
Greit baigsiu.
RAUDONA NEONINĖ LEMPA
„PUIKI PUPELIŲ KAVA“
- Šūdas. - Kas?
KITOJE GATVĖS PUSĖJE YRA VYNINĖ
VYNINĖ
- Kas? - Durys raudonos.
Čia ne mano žmona...
ir ne mano šuo.
Ne mano durys, ne mano namas.
Ne mano sumauta diena.
Vargu, ar kas yra namuose.
Bet nesvarbu, nes atminimo medis čia neauga.
Varge.
Žinai, tai blogiau už visus tuos beprotiškus pasaulius.
Daugybė Čikagų, kurios ne visai tokios, kokios reikia.
Labai panašios, bet nė viena jų nėra maniškė.
Nežinau, ar aš pasiruošęs grįžti į dėžę.
Ir aš nepasiruošusi.
Šiąnakt miegosime tikrame kambaryje.
Labai skanu.
O Dieve.
Nesu tikra, ar aš tokia alkana, ar iš tikrųjų taip skanu.
- Iš tikrųjų skanu. - Skanu, tiesa?
Taip. Na...
Nepasakei, ar radai šiame pasaulyje Amandą?
Ji ne psichoterapeutė.
Tikrai?
Pasiruošęs?
Ji vadovauja „White Castle“ mėsainių užkandinėms.
Ne.
Tu bent jau direktorė.
Ar kada nors galvojai, kaip aš...
Atmetus visas papuošimus, pavyzdžiui, gyvenimo būdą,
visus išorinius dalykus,
kokie yra pagrindiniai dalykai
tavo viduje, dėl kurių esi savimi?
Aš vis dar esu ji,
Amanda iš „White Castle“, kažkur giliai viduje?
Taip.
Būtent.
Na,
asmenybė yra tik kiekvieno žmogaus unikalus
minčių, jausmų ir elgsenos modelis.
Mums patinka įsivaizduoti, kad ji – nekintanti, bet taip nėra.
- Taip, manau, žmonės keičiasi... - Tiesą sakant, ne.
...bet esmė lieka ta pati.
Taip, žinoma. Mūsų temperamentas susiformuoja sulaukus maždaug trejų,
bet jis tik išreiškia, kaip stipriai reaguojame į mus supančią aplinką.
Pavyzdžiui, maniškiui Džeisonui buvo sunku suvaldyti savo būdą.
- Ir man. - Taip ir maniau.
Bet tu esi empatiškesnis ir geriau suvaldai impulsus, nei jis.
Tą nulemia tavo patirtis ir pasirinkimai.
Mūsų asmenybė smarkiai keičiasi gyvenimo metu, tai...
Dievinu šitą dainą.
Ką?
Ne. Baik.
Ne, ačiū. Aš nešoku.
Aišku, kad nešoki.
Jis taip pat nešoko.
Ko tu bijai?
To paties, kaip ir visi.
Jei pasirodysi kaip kvailys, galėsi išeiti iš restorano,
išvažiuoti iš šito miesto arba tiesiogine prasme išeiti iš šio pasaulio.
Taip ir padarykim.
Velniai nematė.
VIEŠBUTIS „MILSHIRE“
Vakaras buvo nuostabus.
Taip.
Taip, nuostabus. Neįtikėtinas.
Jaučiuosi, lyg mano pasaulis nyktų.
Manai, kad kada nors visiškai jį pamirši?
Įsivaizduoju, kad gali ateiti laikas, kai jis man nebeatrodys tikras.
Kaip suprasti?
Nes jis nėra tikras.
Ši tikrovė – viskas, ką turime.
Jei nori, kad išeičiau į kitą lovą, tiesiog pasakyk.
Nenoriu.
Tik manau, kad man reikia, jog išeitum.
Žinoma.
Džeisonai, užeikite.
Turiu viską, ko noriu. Viską.
Bet esu čia, kalbuosi su jumis, nes, ko gero,
tai nėra tas viskas, kaip įsivaizdavau.
Patikėkit, labai daug dirbau, kad pasiekčiau tai, ką turiu.
Kaip manote, gal jūsų lūkesčiai buvo per dideli?
Gal idealizavote mintyse šį savo gyvenimo laikotarpį?
Gal visada svajojote,
kaip būtų nuostabu turėti visus tuos dalykus:
mylimą žmoną, sūnų,
laisvę daryti, ką nori.
Bet šį tą pamiršote.
Gyvenimas tėra gyvenimas.
Sakėte, kad jis ne toks, kokio tikėjotės.
Ko tikėjotės?
Palaikysite mane šikniumi, jei pasakysiu, kad tobulybės.
Dabar jis nori, kad mesčiau savo darbą galerijoje.
Mesi?
Jei atvirai, dar negaliu viso to suvirškinti.
Bet tai daugybė pinigų.
- Beprotiška. - Gerai.
Taip, bet dar yra ir smulkmenų,
pavyzdžiui, staiga jis ėmė kasdien naudoti dantų siūlą, gražiau rengiasi.
Pasisamdyk skyrybų advokatą.
Žinau, tai smulkmenos.
- Bet jų tiek daug. - Tęsk.
Pavyzdžiui, jis palieka raktus virtuvėje ant stalo,
o ne pakabina ant kabliuko prie durų.
Nusiauna batus vos tik įėjęs pro duris.
Iškrauna indaplovę, vos tik baigiasi plovimo ciklas.
Jis nuolat nori mylėtis.
Būk gera, baik. Girdžiu, kad jis seksualesnis, švaresnis ir turtingesnis.
Bet tas dalykas su Čarliu nėra smulkmena.
Prieš kelias dienas stipriai susimoviau.
Daviau savo sūnui Čarliui ledų.
Juose buvo riešutų, jam teko važiuoti į ligoninę.
Jam viskas gerai?
Taip.
Ir aš jam atsilyginsiu.
Bet Daniela, ji vis dar labai prislėgta.
- Atsiprašėte? - Taip.
Taip, bet jaučiu, kad turiu jai parodyti,
jog man ne tas pats.
Ką turite galvoje?
Man patinka įspūdingi romantiški gestai.
O jai?
O jums – ne?
Argi jie patinka ne visiems?
Mano partnerio ir mano supratimas apie romantiką kartais skiriasi.
Jūs ištekėjusi.
Praėjusį vakarą, kai laukėme Čarlio priimamajame,
pastebėjau žymes ant jo rankos.
Žaizdas?
Panašu į adatos žymes.
Tarsi jis badytųsi?
Tikrai palikai svarbiausią pabaigai.
- Tu jo klausei? - Ne.
Pastaruoju metu jis nuolat kažkur išeina vakarais.
Sako, kad į komercinius susitikimus, bet nežinau.
Turėčiau su juo pasikalbėti.
Ne, nekalbėk.
Ne, jis tau pameluos, o tu jį perspėsi.
Turi jį pasekti.
- Tikrai? - Taip.
Išsiaiškinti, kas iš tiesų vyksta.
Ne.
Aš su juo pasikalbėsiu.
Beje, iš kur sužinojote apie mane?
Iš buvusios merginos.
Ilga istorija.
Labas.
Norėjau pasikalbėti.
Mielai, bet išeinu.
Kur eini?
Kur mes einame?
Aš žinau, o tu išsiaiškinsi.
Ar į tai įtraukta vakarienė?
- Taip. - Gerai.
Bet pirma turime kai kur užsukti.
Prieš tai tik vienoje vietoje trumpam sustosime.
Atėjome.
LABDARINGAS MENO AUKCIONAS DALYVAUJA ČIKAGOS VIETOS MENININKAI
Atsivedei mane į labdaros aukcioną?
- Taip. - Ne.
Ne, aš tik noriu pa... Vieną dalyką. Noriu, kad greit pamatytum vieną dalyką.
- Nesuprantu. - Eime.
Kodėl mes čia?
Pasitikėk manimi. Tiesiog pasitikėk.
Sveiki. Kaip laikotės? Malonu matyti. Sveiki.
Malonu matyti.
- Gerai. Tau už nugaros. - Kas?
- Vežk mane namo. - Kas yra?
Aš noriu namo.
Gerai, paklausyk, žinau, kad susimoviau.
Aš rimtai nesuprantu, kaip.
Nesupranti, kaip?
Ne. Maniau, kad būsi laiminga.
Taip.
Ne.
Ne, nesu laiminga.
Jaučiuosi labai pažeminta, blemba.
Pažemin... Paveikslas nuostabus.
Tu jį paėmei be mano leidimo ir paprašei mano kolegų jį pakabinti.
Jie mielai sutiko. Jie...
Jie neturėjo kito pasirinkimo.
Be to, dar aprengei mane suknele, kurios negaliu pakęsti,
ir nusivedei ten, kur visi mane pažįsta.
Ir paveikslas ne tik buvo prastas,
bet ir nebaigtas.
Tas paveikslas geras.
- Jis puikus! - Ne tau spręsti, Džeisonai.
Tai mano darbas.
Jis privatus.
Ir aš tau sakiau, kad nenoriu jo parduoti.
Gerai, tai neparduok! Neparduok, blemba.
Tiesiog nesuprantu, kodėl žmonės negali jo pamatyti.
Nes aš daugybę metų netapiau!
Nes vis dar bandau suprasti, ar išvis to dar noriu!
Kaip galėjai pamanyti, kad šitaip galima?
Gal tu tiesiog nesi tas žmogus, kokiu tave laikiau.
Nenorėjau taip pasakyti.
Aš ne...
Gal ir nesu.
Aš tik noriu, kad būtum laiminga.
Prašyčiau. Tu nori pats būti laimingas.
Kas čia?
Manau, jis tai leidžiasi.
Ką? Narkotikus? Ne.
Ant jo rankų žymės.
Šūdas.
Gerai, palauk. Gal jis serga ir nenori, kad nerimautum.
Jis išbando kokį nors eksperimentinį vaistą.
Manau, slapta liga – vargiai tikėtina.
Nors jis ir turi sandėlį, apie kurį man nepasakojo.
- Tikrai? Kas ten? - Tai.
Nežinau, kas dar. Negalėjau įeiti.
Gali tai ištirti?
Pavyzdys nedidelis, bet galiu.
Gal tiesiog išsiaiškink, kas čia, o tada nuspręsime, ką daryti.
Tau viskas gerai?
Taip.
Tik manau, kad man reikia dienos sau.
Gal galim susitikti čia šįvakar?
O jei čia mano pasaulis?
Kaip ten bebūtų, susitikime čia šįvakar?
Gal galiu padėti?
Jūs – menininkė?
Tai nuostabu.
Ačiū.
Tai...
Kažkodėl man šis paveikslas primena Džunvėjaus paplūdimį.
Čia jis ir yra.
Taip, čia lyg ir ruduo ar panašiai.
Šiaip jau, lapkritis.
Man patinka saulėtekiai.
Taip.
Leisiu jums pasivaikščioti. Būsiu čia.
Jei kils dar klausimų, kreipkitės.
Mano žmona yra menininkė.
- Ji vietinė? - Taip. Na...
Šiaip jau, ne...
formaliai.
Taigi, nesame kartu.
Taigi... Ne, netiesa, kad nesame kartu.
Tai...
sudėtinga.
Taip.
Gal išgertumėte su manim kavos ar ką?
Aš čia įstrigusi visai dienai.
Aišku. Arba gal, kai pabaigsite ar...
Čia jūs taip mandagiai atsisakote.
- Atsiprašau. - Atleiskit.
Taip. Šūdas, atsiprašau.
Viskas gerai. Ačiū, kad užėjote.
Ačiū.
Sveiki. Kuo galiu padėti?
Tu apsirengęs.
Puiku.
Kutuliukai.
Ne tavo pasaulis?
Netrukus baigsis ampulės
ir galimybės.
Taip.
Galima?
Ačiū.
Rašai apie jos plaukų ilgį, spalvą, darbą.
Nemanau, kad to gana.
- Darau, ką galiu. - Žinau,
bet manau, kad turi pakapstyti giliau.
Taip.
Manau, man reikia gryno oro.
Parnešiu maisto ar panašiai. Aš grįšiu.
Taip, pavardė Desenas. DE-SE-NAS.
Gerai. Ačiū.
Labas.
Maniau, kad mane palikai.
Atsiprašau. Garbės žodis, niekad tavęs nepalikčiau.
Kur buvai?
Stebėjau save, sekiau save.
Nusekiau Danielą su savimi į restoraną, sėdėjau prie lango ir tiesiog žiūrėjau.
Tada jie nuėjo į filmą.
Nuėjau į kino teatrą, atsisėdau jiems už nugaros,
žiūrėjau, kaip jie žiūri sumautą filmą.
Ir man ėmė aiškėti, kodėl taviškis Džeisonas taip su manimi pasielgė.
Turbūt jis stebėjo mane ištisas savaites, blemba.
Stebėjo darbe, sekė mūsų su Daniela pasimatymus,
žiūrėjo pro langą į mus vaikštančius po sumautus namus vakarais,
įsivaizduodamas, kad manęs nebėra, blemba, kad manęs nebėra.
Man į galvą dabar lenda beprotiškos mintys.
Šitaip nieko nebus.
Taip.
Mes švaistome laiką.
Taip, bet, supranti, mes artėjame.
- Džeisonai. - Taigi... Ne...
Pagalvok, nuo ko pradėjome, dabar mes daug arčiau.
Pasaulis, kurio ieškai,
yra smėlio smiltelė begaliniame paplūdimyje.
Ne, nesakyk taip.
Džeisonai.
Matei, kaip tavo žmona buvo nužudyta.
Matei, kaip ji mirė nuo siaubingos ligos.
Matei, kaip ji tavęs neatpažino.
Ištekėjo už kitų vyrų. Už kitų tavo versijų.
Mūsų smegenys tam nesutvertos, girdi?
Kiek dar tu atlaikysi?
Ne, nesvarbu, kiek galiu ar negaliu atlaikyti, svarbu rasti savo Danielą.
Mums liko dešimt ampulių.
Dešimt.
Gal tu teisi.
- Tai neįmanoma, blemba. - Ne. Pažiūrėk į mane. Nėra neįmanoma.
Neprašau tavęs atsižadėti vilties.
Tik sakau, gal reikėtų pamėginti kažką kito.
Suprantu, kodėl ji pyksta.
Jai rinktis, ar rodyti ir kada rodyti savo kūrinius kitiems.
Ji taip ir sakė.
Kaip dabar jaučiatės?
Jei atvirai, noriu išeiti.
Dėl šito ginčo?
Dėl visko.
Verčiausi per galvą, kad čia patekčiau, bet viskas nuėjo perniek.
Kokios mintys ateina, kai svarstote apie išėjimą?
Įsivaizduoju be galo ilgą koridorių,
kuriame vienodu atstumu, kiek akys užmato, rikiuojasi durys.
O už kiekvienų iš tų durų – mano gyvenimo versija,
kurią galėjau išgyventi.
Jei man nepatinka versija, kurioje esu, galiu tiesiog įeiti per kitas duris.
Įdomi metafora.
Gal teks ją pavogti.
Turėkite į sveikatą.
Kalbate apie daugybę durų,
gal ten ir jaučiatės patogiausiai,
gyvendamas koridoriuje.
Žinote, kaip tai dar vadinama?
Kaip?
Įsipareigojimo baimė.
Aš susituokęs 15 metų.
Iš jūsų kalbų taip nepasakytum.
Labas.
- Labas. - Manei, nesužinosiu, žmogau?
- Apie ką tu kalbi? - Liaukis.
Todėl nenorėjai su manimi dirbti – neturėjai laiko, nes vogei mano mėšlą?
Aš jo iš tavęs nepavogiau.
Kaip galėjai jį sukurti? Šitą mišinį?
Džėjau, tarsi būtum pažvelgęs į mano smegenis.
Rajenai, prisiekiu, nebuvau prisiartinęs prie tavo tyrimo.
O tau dirbantis žmogus?
Ne.
Žinai, kai įsikiš teisininkai,
jie iškratys visas tavo gyvenimo kerteles, visus tavo kūrinius,
laboratorijas, viską, ką palietei.
Nebūtinai turi tuo baigtis, Rajenai.
Džeisonai, aš ruošiuosi pradėti derybas su keliomis farmacijos įmonėmis.
Jei jos sužinos, kad yra konkuruojanti biotechnologija,
viskas baigta.
Iš ko gavai mano ampulę?
Kodėl tai svarbu?
Tavo mišinys veikia?
Mums labai nedaug trūksta.
Kaip jį pritaikai?
Saugesnė alternatyva bendrajai anestezijai.
Taikoma traumų terapijai. Fobijų terapijai.
Tai – visai naujas požiūris į skausmo malšinimą.
O taviškis veikia?
Taip. Veikia.
Kaip pasiekei Brodmano laukus?
Negaliu pasakyti.
Nagi.
Gerai.
Gali bent jau pasakyti, kaip taikai šį vaistą?
O jeigu taip?
Kodėl man tau tiesiog neparodžius?
Kas čia per šūdas?
Mano slaptas projektas.
Kam jis skirtas?
Tuoj parodysiu.
Eik tu šikt, Džėjau.
Palauk, nori, kad ir aš jį susileisčiau į veną?
Tik jei nori sužinoti, kaip jis veikia.
Ar tai saugu?
Taip. Dariau tą daugiau nei šimtą kartų.
Gerai.
Nesuprantu, ką matau. Džėjau, kas čia?
Tai tavo proto apraiška, kai šis
bando vizualiai paaiškinti tai, kam mūsų smegenys per menkai išsivysčiusios.
Ir ką gi?
Penkių dimensijų tikimybių erdvę,
dar žinomą kaip superpoziciją.
Džėjau,
sakai, kad dabar esu kvantinėje būsenoje?
- Taip. - Džėjau.
Dabar tai atrodo kaip koridorius,
bet iš tikrųjų čia – dėžė, atsikartojanti visose įmanomose realybėse,
turinčiose tas pačias erdvės ir laiko koordinates.
Tai negali būti...
Tai tikra.
Džeisonai.
O varge...
Kas už tų durų?
Begalinis skaičius tavo pažįstamo pasaulio variacijų.
Kai kurios skiriasi tik truputį, kitos nuneštų tau stogą.
Šūdas.
- Palauk. Ne. - Kas?
Tai...
Gerai, čia pavojingoji dalis.
Tavo sąmonės aspektai, kaip kad emocinė būklė...
Gerai.
...nulemia, kokią tikrovę rasime, atidarę duris.
- Šūdas. Aišku, kad mes... - Reikia, kad susikoncentruotum.
- Žinau, kad jaudiniesi... - Stengiuosi, bičiuli. Stengiuosi. Gerai.
Įkvėpk.
Ir iškvėpk.
Pasiruošęs?
Čia Čikaga?
Čia kitokia Čikagos versija.
Geresnė ir pažangesnė vieta už mūsų pasaulį.
Gerai, tai kodėl... Kaip mes atsidūrėme čia?
Tik pagalvojau apie vietą, kurią mano draugas norėtų pamatyti.
Galėčiau tau parodyti tiek daug dalykų.
Mes negalim užtrukti.
Duok savo telefoną, aš nufotografuosiu.
Gerai.
Džeisonai, negaliu patikėti, kad sukūrei geresnį mišinį už mane.
Tikrai maniau, kad esu vienintelis pasaulyje, galintis jį sukurti.
Yra daug pasaulių.
Ir yra daug Rajenų.
Nesi Džeisonas, kurį pažįstu, tiesa?
Nepridarysiu tau nemalonumų, gerai?
Ne, palauk. Palauk!
Ne, palauk.
Džėjau!
DANIELA DESEN
Džeisonai?
Taip, čia aš.
Aš – Entonis.
- Labas. - Aš – Leitono žmogus.
Taip. Ačiū, kad atėjai be išankstinio perspėjimo.
- Manai, sugebėsi tai padaryti? - Žinoma.
Visų pirma pastatysime rėmą.
Pakviesime vyrukų...
Išvertė Sandra Siaurodinė