Det er helt utrolig.
Det er ikke ferdig. Vekk med deg.
- Hvordan føles det å male igjen? - Jeg er litt ustø.
Har du tenkt mer på det vi snakket om?
Hva da?
Å si opp i galleriet.
Male på heltid.
Forsiktig med hva du ønsker deg.
Da kan du ende opp med huset fullt av sånne.
Du er for dyktig til bare å vise frem andres verker. Seriøst.
Vel, vi får se hva som skjer med avtalen.
Avtalen...
...er i boks.
Disse tallene er helt uforståelige.
Kan noen kjøre meg?
- Hvor skal du? - Til skateparken.
Ja, jeg kan kjøre deg.
Nei, la meg gjøre det.
Jeg skal ut et ærend uansett.
Skal du treffe Brooke?
- Ja. - Er det den store daten?
Jeg kan jo gå.
Slapp av. Jeg skal ikke gjøre deg flau. Finn tingene dine.
Mal videre.
Er du nervøs?
Ja, litt.
Det er bra.
Det er ikke så dumt. Da er du skjerpet.
Ja.
Ha det gøy, kompis. Dette fikser du.
- Hei. - Hei. Går det bra?
Vel...
Du er klar for eventyr.
Liker du det?
Stilig, ikke sant?
Er den til meg?
Vær så god.
Jeg sender nummeret til han jeg bruker. Han er god.
Han har reddet meg flere ganger.
Oi.
Sikker på at du vil forsegle kuben?
Ja?
Hvorfor kom du egentlig tilbake?
For hennes skyld, ikke sant?
Ja. Det var det du rotet til i din verden.
Du bygde denne istedenfor å skape et liv med henne.
Stemmer det?
God tur.
Husk det jeg har lært deg.
Håper du finner det du leter etter.
Vi snakkes.
- Slå følge? Kom. - Ja.
Jeg...
Jeg kjøpte noe til deg.
Du var sen.
Ja.
Du er ganske gretten etter å ha hengt med jenta du liker.
Drew var der. Ødela alt igjen.
Du må gjøre noe med det der.
Hva da?
Jeg vet ikke. Det må du finne ut.
Hvis du ikke gjør noe...
Det er lettere sagt enn...
Da kommer du til å angre senere.
Og angeren tærer på sjelen.
Hva?
Hva er det? Charlie?
- Er det... Herregud. - Faen.
- Allergi? - Ja.
Hva er det?
Vesken? Jeg finner den.
Hva leter jeg etter?
En EpiPen?
Kom igjen! Hvordan ser den ut?
Faen.
Denne? Hold ut. Å, herregud.
Hva gjør jeg nå? Kom igjen. OK.
Hei. Det gikk vel bra?
Ja, alt er bra. De ville bare undersøke ham.
- Går det bra med deg? - Ja da.
Hvordan skjedde det?
Det var min skyld. Jeg kjøpte is til ham.
Hva mener du?
Den inneholdt nøtter.
Jeg leste ikke...
Jeg tenkte meg ikke om.
Hvor mye må du tenke for å huske at han er allergisk?
Jeg vet det.
Hva gjør du?
Jeg må ha lokalet klart til auksjonen.
Så travel.
Jeg ba om å slippe å jobbe den kvelden, så de dumpet alle forberedelser på meg.
Kan jeg hjelpe deg med noe?
Nei da.
Hei.
Når begynte du med tanntråd?
Jeg bruker alltid tanntråd.
Bare den dagen du skal til tannlegen.
Jeg bestemte meg for å ta tannhelse på alvor.
Er det et problem?
Nei, jeg bare lurte.
OK.
BASERT PÅ ROMANEN AV BLAKE CROUCH
- Hvordan går det? - Det nærmer seg.
RØDT NEONSKILT
- Faen. - Hva?
OG DET ER EN VINBAR TVERS OVER GATEN
- Hva er det? - Døren er rød.
Det der er ikke kona mi.
Og hunden er ikke min.
Det er ikke døra mi eller huset mitt.
Det er ikke min dag.
Tror ikke det er noen hjemme.
Men det spiller ingen rolle for minnetreet er ikke der.
Fy søren.
Dette er verre enn alle de sjuke verdenene.
Chicago-varianter som bare ikke stemmer helt.
Nesten, men ingen av dem er mine.
Jeg vet ikke om jeg er klar til å gå tilbake til kuben.
Ikke jeg heller.
Vi finner et ordentlig sted å sove i natt.
Dette er nydelig.
Vet ikke om det er fordi jeg er så sulten eller om det er veldig godt.
- Det er godt. - Ja, ikke sant?
Å ja. Vel...
Fant du denne verdenens Amanda?
Hun er ikke psykolog.
Jaså?
Klar for dette?
Hun driver en burgerrestaurant.
Nei?
Du er i hvert fall sjef.
Hender det du lurer på...
Hvis du fjerner alt ekstra, som livsstil
og alle overflatiske ting,
hva er da de viktigste bestanddelene
i ditt innerste, som gjør deg til deg?
Du mener at jeg er Burger-Amanda, sånn helt grunnleggende?
Ja.
Nettopp.
Vel...
Personlighet er bare et mønster av tanker, følelser
og atferd som er unik for hver enkelt.
Vi tenker på det som fast, men det er det ikke.
Ja, jeg tror folk forandrer seg, men det viktigste forblir det samme.
Ja da. Temperamentet formes i treårsalderen,
men det handler bare om hvor sterkt vi reagerer på omgivelsene.
Min Jason hadde problemer med å styre temperamentet.
- Jeg òg. - Som jeg trodde.
Men du har mer empati og bedre impulskontroll enn ham.
Og det skyldes opplevelser og valg.
Personligheten forandrer seg mye gjennom livet...
Jeg elsker denne låten.
Hva?
Nei. Gi deg. Nei, ellers takk. Jeg danser ikke.
Selvsagt danser du ikke. Det gjorde ikke han heller.
Hva er du så redd for?
Det alle er redde for.
Hvis du dummer deg ut, kan du bare gå fra restauranten.
Du kan reise fra byen, eller bokstavelig talt forlate denne verden.
Det gjør vi.
Faen heller.
Hei.
Det var en bra kveld.
Ja.
Ja, det er helt sprøtt.
Det føles som min verden forsvinner.
Tror du at du til slutt glemmer den helt?
Jeg kan se for meg at den til slutt ikke føles virkelig lenger.
Hva mener du?
Fordi den ikke er det.
Denne virkeligheten er alt vi har.
Hvis du vil at jeg skal legge meg i den andre sengen, må du bare si det.
Jeg vil ikke det.
Men jeg tror det er best.
Selvsagt.
Jason, kom inn.
Jeg har alt jeg ønsker meg. Alt.
Men jeg sitter her og prater med deg, tror jeg,
fordi det ikke er helt det jeg hadde sett for meg.
Jeg har jobbet hardt for å få alt dette, for å nå hit.
Kan det hende du har skapt for høye forventninger?
Skapt et fantasibilde av denne perioden i livet?
Kanskje du alltid har drømt om
hvor fantastisk det skulle føles å ha alt dette.
En kone du elsker, en sønn,
frihet til å gjøre alt du ønsker.
Men du glemte en ting.
Dette er jo bare livet.
Du sa det ikke ble som du ventet.
Hva hadde du ventet deg?
Du kommer til å synes jeg er en kødd hvis jeg sier perfeksjon.
Han vil at jeg skal si opp.
Skal du det?
Jeg klarer faktisk ikke å forstå det.
Det er mye penger.
- Helt sykt. - OK.
Ja, men så er det alle disse småtingene også.
Plutselig bruker han tanntråd, og han kler seg stiligere.
- Finn en skilsmisseadvokat. - Jeg vet det er detaljer.
- Men det er så mye forskjellig. - Fortsett.
Han legger nøklene på kjøkkenbenken istedenfor å henge dem på kroken.
Han tar av seg skoene når han kommer inn.
Han tar ut av oppvaskmaskinen med en gang.
Han har lyst på sex hele tiden.
Du må slutte. Han er jo bare kjekkere, renere og rikere.
Men det med Charlie, er ingen liten detalj.
Jeg dreit meg ut ganske kraftig.
Jeg ga sønnen min Charlie iskrem.
Den inneholdt nøtter, og vi endte på akutten.
- Går det bra med ham? - Ja da.
Ja.
Og jeg skal gjøre det godt igjen. Men Daniela er opprørt.
- Har du sagt unnskyld? - Ja.
Ja, men... ...jeg føler at jeg må vise henne
at jeg bryr meg.
Hva tenker du?
Jeg liker store, romantiske handlinger.
Liker hun det?
Gjør ikke du?
Gjør ikke alle det?
Mannen min og jeg kan være litt uenige om hva som er romantisk.
Du er gift.
Her forleden, da vi ventet på Charlie på akutten...
...så jeg at han hadde merker på armen.
En skade, liksom?
Sprøytemerker.
Som en narkoman?
Det kunne du ha sagt litt før.
- Spurte du ham? - Nei.
Og han er alltid ute på kveldene for tiden.
Han sier det er salgsmøter, men jeg vet ikke.
- Jeg må snakke med ham. - Ikke gjør det.
Da kommer han bare til å lyve og bli mer forsiktig.
- Du må følge etter ham. - Seriøst?
Finne ut hva som foregår.
Nei.
Jeg skal snakke med ham.
Hvem anbefalte meg, forresten?
En ekskjæreste.
Lang historie.
Hei.
- Jeg håpet vi kunne ta en prat. - Gjerne, men jeg har planer.
Hvor skal du?
Hvor vi skal?
Det skal du snart få vite.
Blir det middag på et tidspunkt?
- Ja, ja. - OK.
Men først må vi bare innom et sted.
Bare et kort stopp.
Vi er her.
Skal vi på veldedighetsauksjonen?
- Ja. - Nei.
Nei, bare én ting. Jeg vil bare vise deg noe.
- Jeg skjønner ingenting. - Kom.
Hva skal vi her?
Bare stol på meg.
- Hei, alt vel? Godt å se deg. - Godt å se deg.
- OK. Rett bak deg. - Hva da?
- Kjør meg hjem. - Hva er det?
Jeg vil hjem.
Hør på meg. Jeg vet jeg dreit meg ut.
Jeg skjønner ikke hva som gikk galt.
- Du skjønner ikke? - Jeg trodde du skulle bli glad.
Ja.
Nei.
Nei, jeg er ikke glad.
Jeg er bare ydmyket.
Ydmyket... Det er et flott bilde.
Og du tok det uten lov og ba kollegaene mine henge det opp.
- Det gjorde de med glede. - De hadde jo ikke noe valg.
Og så valgte du ut en kjole jeg hater,
og tok meg med dit, et sted der alle kjenner meg.
Og ikke nok med at bildet var dårlig,
det var ikke engang ferdig.
Det er et bra bilde.
- Det er flott! - Det er det ikke du som bestemmer, Jason.
Det er mitt arbeid.
Og det er privat. Og jeg sa jo at jeg ikke ville selge det.
Så la være å selge det, da!
Bare... Jeg skjønner ikke hvorfor ingen skal få se det.
Fordi det er mange år siden jeg har malt!
Jeg prøver fremdeles å finne ut om jeg har lyst lenger!
Hvordan kunne du tro at det var greit?
Kanskje du ikke er den jeg trodde.
Jeg mente det ikke sånn.
Jeg mente ikke...
Nei, kanskje ikke.
- Jeg vil bare at du skal ha det bra. - Du tenker bare på deg selv.
Hva er det for noe?
Jeg tror han har tatt sprøyter.
Hva? Dop, liksom? Nei.
Han har merker.
Å, faen.
Kanskje han er syk og bare ikke vil at du skal bli bekymret.
Og så prøver han en ny medisin.
Jeg tror neppe det er noen hemmelig sykdom.
Men han har et lager han ikke har fortalt om.
- Og hva har han der? - Den der.
Mer vet jeg ikke. Det var låst.
Kan du finne ut hva det er?
Det er ikke stort å gå på, men ja da.
Jeg må vite hva det er før jeg finner ut hva jeg skal gjøre med det.
Går det bra?
Ja da.
Jeg tror bare jeg trenger en dag for meg selv.
Kan vi møtes her igjen i kveld?
Men kanskje dette er min verden.
Kan vi ses her i kveld uansett?
Trenger du hjelp?
Er det du som er kunstneren?
Det er helt fantastisk.
Takk.
Dette...
Det minner meg om Juneway Beach, av en eller annen grunn.
Det er derfra.
Om høsten, eller noe sånt.
November, faktisk.
Jeg liker soloppgangen.
Ja.
Du får bare se deg litt rundt. Jeg er her borte.
Si ifra om du lurer på noe mer.
Min kone er kunstner.
- Er hun herfra? - Ja. Eller...
Faktisk ikke...
Ikke egentlig.
Vi er ikke sammen.
Eller ikke det at vi ikke er gift.
Det er...
Komplisert.
Ja.
Har du lyst til å ta en kopp kaffe, eller noe?
Jeg må være her hele dagen.
OK. Men når du er ferdig...
Eller... Du prøver å avvise meg på en pen måte.
- Unnskyld. - Beklager.
Ja. Faen, unnskyld.
Alt i orden. Takk for besøket.
Takk. Takk.
Hei. Kan jeg hjelpe deg med noe?
Du fikk på deg klærne.
Flott.
Kile, kile.
Ikke din verden?
Vi raker snart opp for ampuller.
Og muligheter.
Ja.
Får jeg se?
Takk.
Du skriver om hårlengde, farge, yrket hennes.
Jeg tror ikke det holder.
- Jeg gjør så godt jeg kan. - Det vet jeg.
Men jeg tror du må grave dypere.
Ja.
Jeg trenger frisk luft.
Kjøpe noe mat. Jeg kommer tilbake.
Ja, etternavnet er Dessen.
OK. Takk.
Hei.
Jeg trodde du var borte.
Unnskyld. Jeg lover at jeg aldri skal reise fra deg.
Hvor har du vært?
Jeg har observert meg selv.
Jeg fulgte etter Daniela og meg til en restaurant, satt utenfor og så inn.
Og så gikk de på kino.
Og jeg gikk inn og satt bakerst i salen
og så på at de så en jævla film.
Og da forsto jeg litt mer av hvordan din Jason kunne gjøre det han gjorde, mot meg.
Han må ha overvåket meg i ukevis.
På jobb, når Daniela og jeg var ute sammen.
Han har fulgt med gjennom vinduet når vi har gått rundt hjemme.
Og sett for seg at jeg skulle forsvinne.
Nå tenker jeg mye sinnssykt.
Dette fungerer ikke.
Enig.
Vi kommer ingen vei.
Men vi nærmer oss jo.
- Å, Jason. - Så ikke... Nei.
Tenk på hvor vi begynte. Vi er så mye nærmere nå.
Den verdenen du leter etter...
...er bare et sandkorn på en uendelig lang strand.
Nei, ikke si sånt.
Jason.
Du har sett din kone bli drept.
Du har sett henne dø av en grusom sykdom.
Hun kjente deg ikke igjen.
Hun har vært gift med andre versjoner av deg.
Hjernen er ikke bygd for sånt.
Hvor mye mer av dette tåler du?
Det handler ikke om hvor mye jeg tåler, det handler om å finne min Daniela.
Vi har ti ampuller igjen.
Ti.
Kanskje du har rett.
- Det er umulig. - Det er ikke det. Se på meg.
Jeg ber deg ikke gi opp håpet.
Jeg sier bare at vi må prøve noe annet.
Jeg forstår at hun er sint.
Hun må selv få velge om hun vil vise frem kunsten sin.
Det var akkurat det hun sa.
Hva føler du nå?
Ærlig talt, så har jeg mest lyst til å gå.
På grunn av krangelen?
Det er alt sammen.
Jeg har slitt ræva av meg for å nå hit, og så blir alt bare rot.
Hva tenker du når du tenker på å gå?
En korridor, uendelig lang,
med dører så langt øyet rekker.
Og bak hver av dørene er det en versjon av livet mitt,
jeg kunne ha levd.
Hvis jeg ikke liker den versjonen jeg lever i, kan jeg velge en annen dør.
En interessant metafor.
- Kanskje jeg stjeler den. - Vær så god.
Du snakker om mange dører.
Kanskje det er da du føler deg mest komfortabel. I en korridor.
Vet du et annet navn på det?
Hva da?
- Frykt for forpliktelser. - Jeg har vært gift i 15 år.
Det høres ikke sånn ut på deg.
Hei.
- Hei. - Trodde du at du kunne skjule det?
- Hva prater du om? - Slutt, da.
Var det derfor du ikke ville jobbe med meg? Fordi du stjal fra meg?
Jeg har ikke stjålet.
Hvordan kan du ha fått frem akkurat dette stoffet?
Jay, det er som om du har lest tankene mine.
Ryan, jeg lover at jeg ikke har rørt forskningsarbeidet ditt.
Kan det ha vært noen som jobber for deg?
Nei.
Når vi får inn advokater,
finkjemmer de livet ditt, alt du har gjort på jobb,
laboratoriet, alt du har rørt.
Det trenger ikke å gå så langt.
Jason, jeg har forhandlinger med flere legemiddelselskaper.
Hvis de får vite at det fins konkurrerende bioteknologi, er det over.
- Hvem ga deg ampullen? - Spiller det noen rolle?
Virker stoffet ditt?
Vi er så nærme.
Hva skal det brukes til?
Et tryggere alternativ til narkose.
Traumebehandling. Fobier.
Et helt nytt syn på smertelindring.
Virker stoffet ditt?
Ja, det gjør det. Det virker.
Oi.
Hvordan traff du Brodmanns områder?
Det kan jeg ikke avsløre.
Kom igjen, da.
OK.
Kan du i det minste si noe om bruksområdet?
Hva med dette?
Jeg kan vise deg.
Hva faen er det der?
Mitt hemmelige prosjekt.
Hva er den til?
Det skal du få se.
I helsike, Jay.
- Vent, vil du at jeg skal ta det selv? - Hvis du vil vite hvordan det virker.
Er det trygt?
Ja. Jeg har prøvd over hundre ganger.
OK.
Jeg forstår ikke hva det er jeg ser. Jay, hva er dette?
Det er en manifestasjon av tankene dine
når de prøver å forklare noe visuelt, som hjernen ikke er utviklet til å forstå.
Som hva da?
Et femdimensjonalt sannsynlighetsrom,
også kjent som superposisjon.
Jay...
Sier du at jeg befinner meg i en kvantetilstand?
- Ja. - Jay.
Det ser ut som en korridor.
Men det er egentlig kuben som gjentas gjennom alle mulige virkeligheter
med samme koordinater i rom og tid.
Dette kan ikke være...
Det er virkelig.
Jason.
Å, herre...
Hva er bak dørene?
En uendelig mengde varianter av den verden du kjenner.
Noen er bare litt annerledes, og noen er helt utrolige.
Fy faen.
- Vent, vent. Nei. - Hva?
Dette...
Dette er den farlige delen.
Aspekter av bevisstheten, som hva du føler...
OK.
...styrer den virkeligheten vi møter, når vi åpner en dør.
- Faen, det er klart... - Så du må konsentrere deg.
- Jeg vet du er utålmodig. - Jeg prøver, kompis. OK.
Pust inn.
Og ut.
Klar?
Er dette Chicago?
En annen versjon av Chicago.
Et vennligere og mer moderne sted enn vår verden.
OK. Og hvordan endte vi her?
Jeg tenkte meg et sted kameraten min kunne ha lyst til å se.
Det er så mye jeg kunne ha vist deg.
Vi kan ikke bli værende.
Gi meg telefonen din, så kan jeg ta et bilde.
Ja.
Jason, jeg kan ikke fatte at du har skapt et bedre stoff enn mitt.
Jeg trodde virkelig jeg var den eneste som kunne få det til.
Det er mange, mange verdener.
Og mange, mange utgaver av Ryan.
Du er ikke den Jason jeg kjenner.
Hei.
Jeg skal ikke skape problemer.
Nei, vent. Vent!
Nei, vent!
Jay!
Jason?
Ja, det er meg.
Det er jeg som er Anthony. Leightons fyr.
Takk for at du kunne komme på så kort varsel.
- Kan du få det til? - Absolutt.
Vi begynner med reisverket.
Og får inn noen...
Tekst: Trine Haugen