Den är fantastisk.
Den är inte klar.
Hur känns det att måla igen?
Mm. Ganska skakigt.
Har du funderat mer på det vi pratade om häromkvällen?
Vadå?
Att sluta på galleriet
och måla på heltid.
Se upp med vad du önskar.
Du kan få huset fullt av de här.
Du är för bra för att sälja andras verk. Allvarligt.
Nåja, låt oss se hur affären utvecklar sig.
Affären...
...är i lås.
De här siffrorna är obegripliga.
Kan nån skjutsa mig?
- Vart ska du? - Skejtparken.
Ja, jag kör dig.
Nej, jag gör det. Låt mig.
Jag har ändå ett ärende. Jag kör dig.
Ska du träffa Brooke?
- Ja. - Är det här dejten?
Eller kan jag gå.
Lugn. Jag ska inte vara pinsam. Kom. Ta dina grejer.
Fortsätt måla.
Är du lite nervös?
Ja, lite.
Det är bra.
Det är inget negativt. Nerver håller dig på alerten.
Ja.
Ha det så kul. Du fixar det här.
- Hej. - Hej. Läget?
Se där...
...du ser ut att vara redo för ett äventyr.
Gillar du det?
Schyst, va?
Är den till mig?
Varsågod.
Jag messar min snubbe. Han är bra. Han har hjälpt mig ur en del knipor.
Wow.
Säkert att du vill försegla kammaren?
Ja?
Varför kom du tillbaka egentligen?
Det var för hennes skull, va?
Ja.
Det var det du strulade till i din värld.
Du byggde den här i stället för att skapa ett liv med henne.
Är jag nära?
Lycklig resa.
Kom ihåg allt jag sagt.
Jag hoppas att du hittar det du söker.
Vi syns.
- Gå med mig? - Ja.
Jag...
Jag har köpt nåt åt dig.
Du är sen.
Japp.
Lite trulig för en kille som just hängt med tjejen han gillar.
Drew var där. Sabbade för mig igen.
Du måste göra nåt åt det.
Som vadå?
Jag vet inte. Det måste du klura ut.
Om du inte försöker nåt...
Det är lättare sagt än...
Du kommer att ångra det.
Och ånger tär på en.
Vad?
Vad händer? Charlie?
- Är det... Gud. Är det... - Helvete.
- Allergi? - Ja.
Vad är det?
Väskan? Jag har den.
Vad letar jag efter?
En EpiPen?
Kom igen! Hur ser den ut?
Helvete.
Den här? Vänta. Vänta. Herregud.
Vad gör jag nu? Kom igen. Okej.
Hej. Han är väl okej?
- Ja, han repar sig. - Okej.
De kollar honom bara.
- Är du okej? - Ja.
Hur gick det till?
Det är mitt fel. Jag gav honom glass.
Vad menar du?
Den innehöll nötter.
Jag... Jag läste inte...
Jag tänkte mig inte för.
Hur mycket tänkande krävs det för att minnas att han är allergisk?
Jag vet.
Vad gör du?
Jag måste utse galleriplatser till auktionen.
Så upptagen.
Jag ville inte jobba under evenemanget, så de dumpade alla förberedelser på mig.
Kan jag hjälpa dig med nåt?
Nix.
Du.
Sen när använder du tandtråd?
Jag använder alltid tandtråd.
Bara när du ska till tandläkaren och det lurar ingen.
Jag beslöt att ta hand om min munhälsa. Är det ett problem?
Nej, bara en raritet.
Okej.
BASERAT PÅ ROMANEN AV:
Hur går det?
Det tar sig.
HAR RÖD NEON
- Fan. - Vad?
OCH VINBAR TVÄRSÖVER GATAN
VINBAR
- Vad? - Dörren är röd.
Det är inte min fru...
...och inte min hund.
Det är inte min dörr, inte mitt hus.
Det är inte min satans dag.
Det är nog ingen hemma.
Men det kvittar, för minnesträdet finns inte där.
Jisses.
Det här är värre än alla de där galna världarna.
En massa olika Chicago som inte riktigt stämmer.
Nästan, men inget av dem är mitt.
Jag vet inte om jag är redo att gå in i kammaren igen.
Samma här.
Vi ska ha en riktig sovplats i natt.
Det här är fantastiskt.
Herregud.
Jag vet inte om det är hunger eller om det verkligen är så här gott.
- Det är så här gott. - Eller hur?
Ja. Så...
Hittade du den här världens Amanda?
Hon är inte terapeut.
Inte?
Redo för det här?
Hon är restaurangchef på en White Castle.
Nej. Nej.
Du är åtminstone chef.
Undrar du nånsin...
Om man skalar bort alla utomstående faktorer, som livsstil
och alla yttre saker,
vad är nyckelkomponenterna i din natur som gör dig till dig?
Du menar att jag fortfarande är hon,
White Castle-Amanda, på den mest fundamentala nivån?
Ja.
Exakt.
Alltså, personlighet är bara ett mönster av tankar, känslor
och beteenden, unika för varje person.
Vi ser den gärna som fastställd, men det är den inte.
Ja, jag tror att människor förändras, men huvudbeståndsdelarna förblir desamma.
Visst. Vårt temperament etableras runt tre års ålder,
men det är bara intensiteten i vår reaktion på miljön vi befinner oss i.
Min Jason, till exempel, hade svårt att kontrollera sitt humör.
- Samma här. - Som jag trodde.
Men du har mer empati och impulskontroll än han hade.
Det beror på dina erfarenheter, dina val.
Vår personlighet förändras mycket under vår livstid och det är...
Jag älskar den här låten.
Vad?
Nej. Kom igen.
Nej. Jag dansar inte.
Såklart du inte gör. Det gjorde inte han heller.
Vad är du rädd för?
Det alla är rädda för.
Om du ser fånig ut kan du lämna restaurangen,
lämna stan, eller bokstavligen lämna den här världen.
Låt oss göra det.
Så fan heller.
Hej.
Det var en ganska fantastisk kväll.
Ja.
Ja, det var det. Helt galet.
Det känns som om min värld försvinner.
Tror du att du nånsin skulle glömma den fullständigt?
Det kan nog nå en punkt då den inte känns verklig längre.
Vad menar du?
För att den inte är det.
Den här verkligheten är allt vi har.
Om du vill att jag flyttar över till den andra sängen, säg det bara.
Jag vill inte.
Men jag tror att du måste det.
Visst.
Jason, kom in.
Jag har allt jag vill ha. Allt.
Men jag är här och pratar med dig för att, förmodar jag,
det inte är allt jag föreställde mig.
Och tro mig, jag har jobbat så hårt för de här sakerna, för att nå hit.
Är det möjligt att du överdrev dina förväntningar?
Idealiserade den här tiden i ditt liv?
Du kanske alltid drömde om
hur fantastiskt det skulle kännas att ha allt:
en fru du älskar, en son,
friheten att göra vad du vill.
Men du glömde nåt.
Livet är fortfarande bara livet.
Du sa att det inte är vad du förväntade dig.
Vad förväntade du dig?
Du kommer tycka att jag är en skit om jag säger perfektion.
Nu vill han att jag slutar på galleriet.
Tänker du göra det?
Ärligt talat kan jag inte riktigt ta till mig allt ännu.
Men det är mycket pengar.
- Galet mycket. - Okej.
Ja, men det är alla småsaker också,
som att han plötsligt använder tandtråd varje dag och klär sig bättre.
- Anlita en skilsmässoadvokat. - Pyttesmå saker, jag vet.
- Men det är bara så många. - Fortsätt.
Han lämnar sina nycklar på köksbänken istället för att hänga dem på kroken.
Han tar av sig skorna så fort han kommer in.
Han tömmer diskmaskinen så fort den är klar.
Han vill ha sex jämt.
Snälla, sluta. Det jag hör är att han är hetare, renare och rikare.
Men grejen med Charlie, det var ingen bagatell.
Jag strulade till det rejält för några dagar sen.
Jag gav min son Charlie glass.
Den innehöll nötter och han fick åka till akuten.
- Är han okej? - Ja.
Ja.
Och jag ska gottgöra honom.
Men Daniela är fortfarande upprörd.
- Har du bett om ursäkt? - Ja.
Ja, men jag känner att jag måste visa henne på nåt vis
att jag är uppmärksam.
Vad tänker du dig?
Jag gillar stora romantiska gester.
Gör hon det?
Gör inte du det? Gör inte alla det?
Min partner och jag har ibland olika tankar om vad som är romantiskt.
Så du är gift.
Häromkvällen när vi väntade på Charlie på akuten,
såg jag märken på hans arm.
En skada?
Stickmärken.
Sprutmärken?
Du borde ha inlett med det.
- Har du frågat honom? - Nej.
Och han har varit ute nästan varje kväll på sistone.
Han skyller på säljmöten, men jag vet inte.
- Jag borde prata med honom. - Nej, gör inte det.
Han kommer ljuga och du kommer göra honom misstänksam.
Du måste skugga honom.
- Allvarligt? - Ja.
Och ta reda på vad som verkligen pågår.
Nej.
Jag ska prata med honom.
Förresten, hur hörde du talas om mig?
En exflickvän.
Lång historia.
Hej.
Jag hoppades få prata med dig.
Det vore fint, men jag är på väg ut.
Vart ska du?
Vart ska vi?
Det får du allt se.
Är det middag involverat?
- Ja, ja. - Okej.
Men först måste vi bara titta in nånstans.
Bara ett kvickt stopp.
Vi är framme.
KONSTAUKTION FÖR VÄLGÖRANDE ÄNDAMÅL
Tog du med mig till insamlingsauktionen?
- Ja. - Nej.
Nej, jag vill bara... En sak. Jag vill att du ska se en sak jättesnabbt.
- Jag förstår inte. - Kom.
Varför är vi här?
Lita bara på mig.
Hej. Hur mår ni? Kul att se er. Hej.
Kul att se dig.
- Okej. Precis bakom dig. - Vadå?
- Kör hem mig. - Vad är det?
Jag vill hem.
Okej, hör på. Jag vet att jag strulade till det.
Jag vet allvarligt talat inte hur.
- Förstår du inte hur? - Nej. Jag trodde du skulle bli glad.
Ja.
Nej.
Nej, jag är inte glad.
Jag är riktigt jävla förödmjukad.
Förödmjukad? Målningen är fantastisk.
Och du tog den utan min tillåtelse och bad mina kollegor hänga upp den.
De gjorde det gärna. De...
De hade inget val.
Och sen bad du mig ta på mig den här klänningen, som jag hatar,
och tog mig dit där alla känner mig.
Och målningen var inte bara dålig,
den var inte ens klar.
Målningen är bra.
- Den är fantastisk. Fantastisk! - Det avgör inte du, Jason.
Det är mitt verk.
Och det är privat.
Och jag sa att jag inte ville sälja den.
Okej, sälj den inte då! Sälj den för fan inte.
Bara... Jag förstår inte varför folk inte kan få se den.
För att jag inte har målat på åratal!
För att jag fortfarande försöker avgöra om jag ens vill det längre!
Hur kunde du ens tro att det var okej?
Du är kanske inte den jag trodde.
Jag menade det inte på det viset.
Jag menade inte...
Det är jag kanske inte.
- Jag vill bara se dig lycklig. - Snälla. Du vill se dig själv lycklig.
Vad är det här?
Jag tror att han har injicerat det.
Droger, menar du? Nej.
Han har märken.
Jäklar.
Vänta. Han är kanske sjuk och vill inte oroa dig.
Han provar nån ny experimentell medicin.
En hemlig sjukdom är nog osannolik.
Men han har ett lagerutrymme som han inte berättat om.
- Vad finns där? - Det.
Jag vet inte vad mer. Jag kom inte in.
Kan du analysera det?
Det är inte mycket till prov, men visst.
Kanske bara ta reda på vad det är, så klurar vi ut vad vi ska göra sen.
Är du okej?
Ja.
Jag tror bara att jag behöver en dag för mig själv.
Kan vi mötas här igen i kväll?
Och om det här är min värld?
Oavsett vilket, möt mig här i kväll?
Kan jag hjälpa dig?
Är det din målning?
Den är fantastisk.
Tack.
Den...
Den påminner mig om Juneway Beach, av nån anledning.
Det är det.
Ja, det är typ på hösten eller nåt.
November, faktiskt.
Jag gillar soluppgångarna.
Ja.
Jag låter dig strosa runt. Jag finns här borta.
Hojta till om du har fler frågor.
Min fru är konstnär.
- Här i stan? - Ja. Ja. Eller...
Faktiskt inte...
...tekniskt sett.
Vi är inte tillsammans.
Så... Nej, det är inte det att vi inte är tillsammans.
Det är...
Komplicerat.
Ja.
Vill du ta en kaffe med mig eller nåt?
Jag är fast här hela dagen.
Okej. Eller när du slutar, eller...
Eller... Du ratar mig på ett skonsamt sätt.
- Förlåt. - Förlåt.
Ja. Fan. Fan, förlåt.
Ingen fara. Tack för att du kom in.
Tack. Tack.
Hej. Kan jag hjälpa dig?
Du är påklädd.
Toppen.
Kittlingsdags.
Inte din värld?
Snart har vi slut på ampuller...
...och alternativ.
Ja.
Får jag?
Tack.
Du skriver om hennes hårlängd, färg, yrke.
Det räcker nog inte.
- Jag gör så gott jag kan. - Jag vet,
men du måste nog gräva djupare.
Ja.
Jag tror jag behöver lite luft.
Jag fixar lite mat åt oss. Jag kommer tillbaka.
Ja, efternamn Dessen. D-E-S-S-E-N.
Okej. Tack.
Hej.
Jag trodde du hade lämnat mig.
Förlåt. Jag lovar att jag aldrig skulle lämna dig.
Var har du varit?
Jag har iakttagit mig själv, följt efter mig själv.
Jag följde Daniela och mig till en restaurang, satt vid fönstret och iakttog.
Sen gick de på bio.
Jag gick till biografen, satt bakom dem och såg dem titta på en jävla film.
Och jag började förstå hur din Jason gjorde det han gjorde mot mig.
Han måste ha iakttagit mig i flera veckor.
På jobbet, följt efter mig och Daniela på dejtkvällar,
iakttagit oss genom fönstret, smugit runt i huset på nätterna,
föreställt sig mig borta ur bilden, den djäveln.
Jag har några jävligt galna tankar just nu.
Det här funkar inte.
Nej.
Vi står bara och spinner.
Men vi kommer närmare.
- Åh, Jason. - Så... Nej, nej.
Med tanke på var vi började, är vi så mycket närmare.
Världen du letar efter...
...är ett sandkorn på en oändlig strand.
Nej, säg inte... Säg inte så.
Jason. Jason.
Du har sett din fru bli mördad.
Du har sett henne dö av en fruktansvärd sjukdom.
Du har sett henne inte känna igen dig.
Gift med andra män. Gift med andra versioner av dig.
Våra hjärnor är inte byggda för det, okej?
Hur mycket mer av det här klarar du?
Det kvittar hur mycket jag klarar, jag måste hitta min Daniela.
Vi har tio ampuller kvar.
Tio.
Du har kanske rätt.
- Det är fanimej omöjligt. - Nej. Se på mig. Det är det inte.
Jag ber dig inte ge upp hoppet.
Jag säger bara att vi måste prova nåt annat.
Jag förstår varför hon är arg.
Hon väljer om och när hon visar sin konst för nån.
Det var just vad hon sa.
Vad känner du just nu?
Ärligt talat, som att jag vill lämna henne.
På grund av det här grälet?
På grund av allt.
Jag slet häcken av mig för att komma hit, och det går bara åt helsike.
Vad tänker du på när du tänker på att lämna henne?
En korridor, oändligt lång,
med en massa dörrar, jämnt utplacerade så långt ögat kan se.
Och bakom varje dörr finns en version av mitt liv
som jag kunde ha levt.
Om jag inte gillar versionen jag är i, kan jag bara gå genom en annan dörr.
Det är en intressant metafor.
Jag måste kanske sno den.
Varsågod.
Du pratar om en massa dörrar,
och kanske känner du dig mest bekväm där, i en korridor.
Vet du vad det kallas?
Vadå?
Rädsla för engagemang.
Jag har varit gift i 15 år.
Du låter inte som nån som har varit det.
Hördu.
- Hej. - Trodde du inte att jag skulle få veta?
- Vad pratar du om? - Kom igen.
Ville du inte jobba med mig för att du hellre snor mina grejer?
Jag stal den inte från dig.
Hur kan du ha skapat den här sammansättningen?
Jay, det är som om du... hade tittat in i min hjärna.
Ryan, jag svär, jag har inte varit ens i närheten av din forskning.
Nån som jobbar för dig, då?
Nej.
Mina advokater kommer att gräva i ditt liv, dina arbetsprodukter,
dina labb, allt du varit inblandad i.
Det behöver inte gå så långt.
Jason, jag ligger i förförhandlingar med flera farmaceutiska bolag.
Om de får nys om konkurrerande bioteknik är det över.
- Vem gav dig min ampull? - Vad spelar det för roll?
Funkar din sammansättning?
Vi är så nära.
Vad är din tillämpning?
Säkrare alternativ till narkos.
Traumabehandling. Fobibehandling.
Ett helt nytt tänkesätt kring smärtlindring.
Funkar din?
Ja. Den funkar.
Wow.
Hur kom du åt Brodmannarean?
Det kan jag inte säga.
Kom igen.
Okej.
Kan du åtminstone säga vad din tillämpning är?
Vad sägs om det här?
Jag kan väl visa dig?
Vad fan är det där?
Det är mitt hemliga projekt.
Vad är syftet?
Jag ska strax visa dig.
Herrejävlar, Jay.
Vänta, vill du att jag sprutar det i mina vener också?
Bara om du vill veta hur det funkar.
Är det riskfritt?
Ja. Jag har gjort det över hundra gånger.
Okej.
Jag förstår inte vad det är jag ser. Jay, vad är det här?
Det är en yttring av ditt psyke
då det försöker förklara nåt som våra hjärnor inte är utvecklade nog att förstå.
Vilket är vad?
Ett femdimensionellt sannolikhetsutrymme,
även kallat superposition.
Jay...
...menar du att jag befinner mig i ett kvanttillstånd?
- Ja. Ja. - Jay.
Det ser ut som en korridor,
men det är kammaren som upprepar sig över alla möjliga verkligheter
som delar samma rymd- och tidskoordinater.
Det här kan inte vara...
Det här är verkligt.
Jason.
Herre...
Vad finns bakom dörrarna?
Ett oändligt antal variationer av världen du känner till.
Några subtilt annorlunda och några som får dig att hisna.
Jäklar.
- Vänta, vänta. Nej. - Vad?
Det här...
Det här är den farliga delen.
Sidor av ditt medvetande, som ditt känslotillstånd...
Okej.
...avgör vilken verklighet vi hittar bakom dörren.
- Jäklar. Såklart... - Så du måste bara koncentrera dig.
- Du är förväntansfull... - Jag försöker. Jag försöker. Okej.
Andas in.
Och ut.
Beredd?
Är det här Chicago?
En annan version av Chicago.
En vänligare och mer progressiv plats än vår värld
Okej, så varför... Hur hamnade vi här?
Jag tänkte bara på den sorts plats som min vän skulle vilja se.
Det finns så mycket jag skulle kunna visa dig.
Vi... Vi kan inte stanna länge.
Ge mig din mobil, så tar jag en bild.
Ja.
Jason, tänk att du har skapat en bättre sammansättning än jag.
Jag trodde jag var den enda i världen som hade de nödvändiga kunskaperna.
Det finns många, många, många världar.
Och det finns många, många Ryans.
Du är inte den Jason jag känner, va?
Hördu...
Jag blir inget problem för dig, okej?
Nej, vänta. Vänta. Vänta. Vänta!
Nej, vänta.
Jay!
Jason?
Ja, det är jag.
Jag heter Anthony.
- Hej. - Jag är Leightons kille.
Ja. Tack för att du kom med så kort varsel.
- Tror du att du fixar det? - Absolut.
Vi börjar med stommen.
Anlitar några killar...
Undertexter: Kristina Donnellan