BASERET PÅ BLAKE CROUCHS ROMAN
HAR IKKE HØRT FRA DIG.
JEG HÅBER, ALT ER OKAY. NOGET NYT?
Hej.
- Hvad er det? - Aftensmad. Jeg skal nok lave det.
Hvor længe skal I være sure på mig?
Jeg åbner.
Hej, jeg er kriminalassistent Mason. Er dine forældre hjemme?
Tak.
Ved I, hvorfor jeg er her?
- Nej. - Nej.
I kender begge to Ryan Holder.
- Siden college. - Altid.
For to dage siden...
...meldte hans kæreste, Mindy Stewart, ham savnet.
Savnet?
Hun havde ikke hørt fra ham i 12 timer. Han kom ikke til en aftalt middag.
Hvornår har I sidst set mr. Holder?
Ja, jeg så ham... Det er fem dage siden.
- Hvor så du ham? - I hans lejlighed.
- Hvordan virkede han? - Han havde det helt fint.
- Intet usædvanligt? - Nej, jeg bemærkede ikke noget.
- Og hvornår har du sidst set mr. Holder? - Jeg så ham for tre dage siden.
- Hvor? - På Village Tap. Det er et værtshus.
- Vi har overvågningsvideo af jer derinde. - Jamen så...
Det er åbenbart det sidste sted, nogen har set eller hørt fra mr. Holder.
- Hvordan virkede han den aften? - Ja, helt ærligt...
- ...ikke ret glad. - Hvorfor siger du det?
Jeg lagde især mærke til, at han drak meget.
Er det unormalt?
Ja, han har været ædru siden high school. Jeg har aldrig set ham drikke.
- Hvor gik I hen bagefter? - Jeg tog hjem.
Jeg ved ikke med ham.
Tak skal I have.
Hvis I kommer i tanker om noget, står mit nummer her.
Tak.
Jeg finder selv ud.
Kom med ovenpå.
Derfor tog jeg hen til Ryan.
- Hvor har du fundet den? - Jeg fulgte efter dig hen til depotet.
Jeg spurgte Ryan, hvad det er.
Det er ikke, hvad du tror.
Det er et eksperimentelt stof, der lukker visse områder i den præfrontale cortex.
Med hvilket formål?
Så jeg kan iagttage makroskopiske objekter i superposition.
Ryan har lavet det.
Hvorfor sagde han ikke det?
Han har tavshedspligt. Hvorfor spurgte du ikke mig?
Fordi jeg føler, vi er fremmede, og jeg hader det.
Jeg er bange.
Tager du det?
Du skal ikke lyve.
Ja.
Påvirker det dig?
Bivirkningerne er ret voldsomme.
- Du skal holde op. - Okay.
- Kan du holde op? - Ja.
Jeg holder op.
Og hvad er der i depotrummet?
En masse ting fra...
Fra mit projekt.
Det føles, som om du skjuler det.
Det gjorde jeg også.
Jeg havde dårlig samvittighed over at ville mere og gøre mere, så ja...
Er det her virkelig nødvendigt?
Jeg synes, det er spild af to ampuller. Spild af en hel dag.
Hør her, jeg ved det godt.
Men vores test viste, at stoffet er vanedannende,
og det er aldrig blevet evalueret under så konstant brug.
Vi har levet sådan her, hele tiden på vagt, i 29 dage.
Vi trænger til en pause. Til noget helt anderledes.
- Ordineret af lægen. - Okay.
Kom hen til mig, og stil op i hestesko, som vi har øvet.
Hvem ved, hvorfor vi er her?
Se.
Og hvad fejrer vi i koldfusionsugen?
- Den første fusionsreaktor. - Ja. Skal vi gå ind?
- Ja! - Følg efter mig.
Hvor er vi henne?
Det ved jeg ikke helt. Jeg beskrev ikke engang verdenen.
Jeg fokuserede på koncepter, der ville gøre verden værd at opleve.
Som for eksempel?
Enighed om grundlæggende fakta.
Teknologi, der ikke ødelægger miljøet eller menneskeheden.
Først og fremmest skrev jeg om empati.
Hej. To varm kakao, tak.
- Tak. - Tak.
Du skrev altså om mennesker, ikke om ting.
Livet afhænger af, hvem man deler det med.
Smager den godt?
Ja.
Koppen kan vist spises.
Den er god.
Du sagde det rigtigt!
Det hedder The Spire.
Øverst i Obama-bygningen. Byens bedste sted.
Min veninde er bestyrer. Hils hende fra Sid.
Tak.
- Jeg elsker den her Chicago. - Ja.
- Hvad... Går vi nu? - Jeg går nu.
Det er en overraskelse. Vi mødes om to timer.
Okay. Hvor?
Hvad med den restaurant?
- Okay. - Er det i orden?
Godt.
Undskyld. Hej hej.
- En til? - Ja.
Nej, jeg vil. Jeg gør det. Det skal nok blive fint.
- Hej. - Hej.
- Vil du tage et billede af os? - Ja, klart.
Tak.
- Den lille knap der. - Nå ja.
Er der en særlig anledning?
Ja, vi har bryllupsdag.
- Hurra! - Jeg håber, det er okay.
- I ser meget glade ud. - Tak. Det gjorde du og din partner også.
Jeg tog et billede af jer.
- Sådan er han. - Undskyld.
I så bare alt for søde ud. Hvor længe har I været sammen?
Undskyld?
Ja... ikke ret længe.
Tak.
- Wow. - Det er fantastisk.
Jeg er slet ikke fin nok i tøjet.
Det er til dig.
Okay.
Så går jeg lige et øjeblik.
Sexet. Meget sexet.
Ja, det er utroligt, hvad lidt vand i ansigtet kan gøre.
- Skål. - Ja.
Jeg har noget til dig. Luk øjnene.
Åbn dem.
Hvor?
Jeg så dem i et kioskvindue, mens jeg gik omkring.
- Du huskede det. - Ja.
Tak.
- Gjorde du? - Jeg var nødt til det.
- Og? - Du er ikke forsker.
- Hvad er jeg så? - Du sælger forsikringer.
Det lyder kedeligt.
Jeg slog også mig selv op.
Amanda Lucas i den her verden forsvandt for to år siden.
Ligesom mig blev hun født i Seattle, som nu ligger i landet Cascadia.
Hun voksede også op i Sao Paulo og flyttede til Chicago, da hun var 17.
Hun er statsborger i flere lande.
Ulig mig er hendes forældre døde, og hun har aldrig haft en bror.
Wow.
Så det er...
Det er perfekt.
Med ansigtsgenkendelse og en øjenscanning
fik jeg lavet nyt pas på ti minutter.
Den Amanda har god kreditværdighed.
Hvad fanden snakker du om?
Jeg bliver her. Jeg kan ikke fortsætte på den måde.
Du kan godt selv se det.
Du har et hjem, du leder efter, men det har jeg ikke.
Jeg kan ikke tage tilbage.
Jeg er fuldstændig alene bortset fra dig.
Og du er ikke engang min Jason.
Forlader du mig?
Jason.
Jeg vil gerne have, du bliver.
Ja.
Jeg ved, at der findes talrige verdener med en Jason,
som er meget klogere end mig, som gerne vil blive.
Og jeg beklager, at jeg... at jeg ikke kan være en af dem.
Hvor gerne jeg...
Jeg bør i det mindste give dig nogle ampuller.
- Hvorfor? - Hvorfor? Vi ved jo ikke, om det går.
Ingen verden kan være perfekt.
Vi må vælge at gøre vores liv så godt, som det kan blive.
Hvad vil du lave? Hvor tager du hen?
Jeg flytter hjem til Seattle, hvor ingen kender Amanda Lucas.
Og begynder forfra.
Alt er gennemtænkt. Er du sikker?
Hvis bevidstheden skaber vores bånd til virkeligheden,
er det ikke kun bevidstheden hos den, der åbner døren, der er vigtig.
Det er begge vores sind.
Måske forhindrer jeg dig i at få kontakt til din verden og komme tilbage til dem.
Du er fantastisk.
- Undskyld. Jeg trak dig med ind i... - Nej. Sig ikke den slags.
Ikke fortryde.
Jeg håber, du finder dem.
Tak.
UVISHED DANIELA VARGAS
- Hallo? - Hej.
Hej. Hvilket nummer ringer du fra?
Min telefon døde. Jeg har lige lånt en telefon af en.
Er alt okay?
Ja, jeg ringer bare for at høre, om du har en god morgen.
Du mener, siden jeg så dig for en time siden?
Er alt okay?
Ja.
Det slog mig bare lige...
...at jeg tager min tid med dig for givet.
Jeg står op om morgenen og gør de ting, jeg skal,
men det slog mig bare lige...
...meget tydeligt, hvor højt jeg elsker dig.
Jeg ville sige det til dig, for...
...man ved jo aldrig.
Skal jeg ikke aflyse vores planer i aften
og tage mine mest sexede joggingbukser på?
Det vil jeg meget gerne.
Jeg er nødt til at lægge på. Zoom-mødet med investorerne begynder nu.
- Ja, okay. - Okay.
Jeg elsker dig, skat. Vi ses i aften.
Far?
- Charlie? - Nej, det er din anden søn.
Hvad laver du?
Jeg kunne ikke sove.
Så du tog sort tøj og sko på og stillede dig ned i køkkenet?
Jeg ville gå en tur.
Du kan bare gå.
Jeg elsker dig, min dreng.
Hvad?
Hvad er der?
Jeg ved godt, hvor skuffet du er over mig.
Nej.
Nej, det ville jeg aldrig være.
- Hvad laver du? - Hvad er der galt?
Sig det.
Hvad sker der med dig?
Far, det er snart årsdagen.
Jeg tænker hele tiden på Holly og på, hvor uretfærdig det er.
Hun kunne være blevet til noget, mens jeg dumper i matematik.
Så...
Max.
Sådan er livet ikke.
- Det er kompliceret... - Pigen er død.
Jeg har hendes hjerte. Jeg lever.
Tror du ikke, jeg ved, hvor skide kompliceret livet er?
Jo.
Skrid.
Max...
Hvordan er ugen gået?
Tja...
Daniela gik bag min ryg.
Hun talte med en af mine gode venner om mig og mit arbejde.
Om ting, hun burde have talt med mig om.
Så jeg overvejer at pakke mine ting og flytte.
Tror du, det løser problemerne?
Hvorfor har du et problem med,
at jeg fjerner mig fra en dårlig situation?
Det har jeg heller ikke.
Men er det muligt, at du stikker af fra dig selv?
Fra dit sande jeg?
Jeg ved overhovedet ingenting om dig.
- Vi skal ikke tale om mig. - Hvordan kan jeg så stole på dig?
Kom nu. Bare én ting.
Bare én.
Nej? Okay. Så lad mig fortælle dig noget om dig selv.
Du har en sød tand.
Jeg har slik på bordet. Det er ingen statshemmelighed.
Nej, men det viser, at du gerne vil virke sympatisk.
At du er et godt menneske.
Jeg tror ikke, psykologien var din første kærlighed.
Du har ret. Jeg har haft mange.
Du virker som typen,
der opgiver meget af dig selv for at hjælpe andre, især mænd.
Og nej, du ville aldrig fjerne dig fra en dårlig situation.
Jeg tror faktisk, du havde en forælder, der skulle plejes.
Ja.
Hun havde så meget brug for dig, at det var grunden til, at du blev en,
der redder andre mennesker i stedet for at hjælpe dig selv.
Jeg vil gerne have, du går.
Nu.
Ja.
Hej, Jason. Undskyld, jeg forstyrrer. Jeg havde lige et par spørgsmål.
Sid ned.
Vi har fået Ryan Holders telefonhistorik.
Den gik ud i et industrikvarter i det sydlige Chicago.
Okay.
Han må være taget derhen, lige efter at I drak øl på Village Tap.
Javel.
Ved du, hvad han lavede i den del af byen
- midt om natten? - Nej.
Du var ikke med?
Nej.
- Han sagde ikke, hvad han skulle? - Nej.
Okay.
Der er ikke mange overvågningskameraer derude,
men hvis jeg finder noget interessant, hører du fra mig.
Sagde du: "Fuck jer, jeg siger op"?
- Livet er for kort. - Okay.
- Hvad hed din chef? - Alan.
Skål for Alan.
- Æd en pose pikke. - Fuck dig, Alan.
Fuck dig... Alan.
Hvorfor? Er din chef også et røvhul?
Ja.
Han sidder her.
Hvad er det egentlig, du laver?
Jeg ejer et autoværksted. Loyalty Motors. Du har sikkert hørt om os. Nej?
Vores kunder er alle hipsterne fra Logan Square.
Har du altid villet eje et autoværksted?
Hvis tingene var gået lidt anderledes, var jeg også endt på uni.
Det er løgn?
Jeg ser måske ikke sådan ud, men jeg var pisseklog engang.
Jeg havde studielegat til UChicago.
Hvad skete der så?
Jeg blev taget for spritkørsel i sommerferien.
Efter en fest hos en ven.
Vi var skidefulde. Vi trak lod, og jeg tabte.
Så jeg kørte og... vi blev standset på vej hjem.
- Tænker du nogensinde på... - Hele tiden.
- En omgang til, drenge? - Det må vi hellere.
- Jeg vil have en whisky. Hvad med dig? - Ja.
Tak.
Kender du det, at man møder nogen, som man ved, man har mødt før?
- Ja. - Ja?
- Værsgo. - Tak.
Første gang, jeg ser dig, er til havefesten.
Da vores blikke mødes,
føles det, som om et maskineri sætter sig fast i mit bryst.
Verdener kolliderer.
Jeg har altid vidst rent intellektuelt, at menneskelig adskilthed er en illusion.
Vi består alle af det samme.
Eksploderede stykker stof, formet i ilden efter døde stjerner.
Jeg havde bare aldrig følt den viden før dette øjeblik med dig.
Jeg husker kun brudstykker af samtalen.
Hvordan du lo, hvordan vinen farvede dine læber.
Og så sagde du:
"Min veninde har fernisering i aften. Vil du med?"
Jeg tænkte: "Jeg vil gå med dig overalt."
I dag forlader jeg en verden, hvor vores dreng overlevede.
Hvor Max lever.
Jeg havde nær taget den Jasons liv, ligesom mit blev taget.
Men så indså jeg noget.
Jeg har brug for mit liv og min familie. Ikke en andens.
"Før troede jeg...
...at livet handlede om at nå et perfekt bestemmelsessted.
Fordi jeg ikke havde nået det, var jeg utilpas.
Men jeg havde set perfektion.
Jeg havde nået det, og jeg begynder at få en mistanke om,
at det er livets uperfektheder, som sammen udgør en anden slags perfektion."
"Jeg vil bare hjem.
Tilbage på rejsen...
...med den version af dig."
Hvad skulle det være?
Kender du mig?
Ja, Jason, jeg kender dig.
- Okay. - Åh, Matt.
Hvad er...
- Hvad skal du have at drikke? - Ikke i aften.
Ikke i aften!
Bare et kram. Okay, tak.
Hej.
Wow. Det ser godt ud.
Beklager. Ryan ringede langt om længe.
Jeg hentede ham på en bar i Gary.
- Han var gået på druk. - Er han okay?
Tja, han er... Nej. Han havde det faktisk ret skidt.
Han har det svært for tiden.
- Hvor er han? - Hjemme. Han sover rusen ud.
Han burde nok ikke være alene.
- Jeg ringede til Mindy. Hun er på vej. - Godt.
Jeg må ringe til kriminalassistent Mason. Og fortælle hende det.
Send mig lige Mindys nummer.
- Så ringer jeg til hende. - Ja.
- Hej. Kan jeg hjælpe dig? - Ja, jeg vil gerne købe en pistol.
- Jeg ved intet om skydevåben. - Helt okay. Hvad skal den bruges til?
- Sikkerhed i hjemmet. - Okay.
Vi har den her Glock 23.
Det er en kaliber .40. Lavet i Østrig. Solid slagkraft.
Jeg har en mere kompakt udgave, hvis du har tilladelse til at bære håndvåben.
Og den kan fælde en indbrudstyv?
Åh ja. Ja, den skal nok fælde dem. Så de ikke rejser sig igen.
Er det... Hvor mange kugler kan der...
- Skud. Der er 13 skud i. - Skud?
Sådan.
- Hvad synes du? - Ja. Det føles som en pistol.
Jeg kan vise dig andre.
En lækker Smith & Wesson .357, hvis du vil have en revolver.
Nej, den her er perfekt. Jeg tager den.
Okay, fint. Har du dit FOID-kort?
Hvad er det?
Din våbentilladelse, udstedt af Illinois' Politi.
- Hvordan får jeg sådan et? - Du skal ansøge om det.
Okay.
Indtil da...
Har du så ikke et eller andet peberspray eller tåregas?
Jo, selvfølgelig. Det er herovre.
Jeg anbefaler Fox Labs peberspray. 5,3 millioner på Scoville-skalaen.
- Den stærkeste i handlen. - Super. Den tager jeg.
- Må jeg se på en kniv? - Ja.
Leder du efter noget bestemt?
- Nej... Hvad med den der? - Det er et godt valg.
Det er en Spyderco Civilian. Til selvforsvar og nærkamp.
Vær forsigtig.
- Ja. Jeg tager begge dele. - Okay. Fint.
Jeg slår det ind derovre.
- Tak for handlen. - Tak.
- Hyg dig. - Ja.
Fortrød du kniven?
Jeg... Jeg ville købe en pistol.
Men jeg ved intet om skydevåben.
Har vi ikke lige haft den samtale?
Hvad snakker du om?
Vi har lige gjort det her. Du så på en Glock. Du havde ikke dit kort.
- Du købte tåregas og en kniv? - Nej, jeg har aldrig været herinde før.
Okay... Har du en tvillingebror?
Nej.
Siger du, at her lige har været en, der ligner mig?
Ja, han lignede dig fuldstændig. Samme tøj og... Han havde ikke...
Han havde ikke skinne på fingeren.
- Hvornår var det? - Han gik, 20 sekunder før du kom ind.
- Ved du, hvilken vej han gik? - Det så jeg ikke.
Hvad fanden foregår der?
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve