PAGAL BLEIKO KRAUČO ROMANĄ
RAJENAS
NESUSISIEKEI SU MANIMI.
TIKIUOSI, VISKAS GERAI. YRA NAUJIENŲ?
Labas.
Kas čia?
Vakarienė. Pamaniau, paruošiu ją šįvakar.
Kiek laiko judu ant manęs pyksite?
Atidarysiu.
Labas, aš – detektyvė Meison.
Tėvai namie?
Ačiū.
Žinote, kodėl aš čia?
- Ne. - Nežinau. Ne.
Jūs abu pažįstate Rajeną Holderį.
Nuo studijų laikų.
Šimtą metų.
Prieš dvi dienas
jo draugė Mindė Stiuart pranešė, kad jis dingo.
Dingo?
Ji nesulaukė iš jo jokių žinių 12 valandų. Sakė, kad tai neįprasta.
Po to jis neatėjo pavakarieniauti, kaip buvo sutarę.
Kada paskutinį kartą judu matėte poną Holderį?
Taip, mačiau jį prieš penkias dienas.
- Kur jį matėte? - Mačiausi su juo jo bute.
- Kaip jis atrodė? - Atrodė visiškai normalus.
Nieko keisto nepastebėjote?
Ne, nieko nepastebėjau.
O jūs? Kada jūs paskutinį kartą matėte poną Holderį?
Taip, aš mačiau jį prieš tris dienas.
Kur?
„The Village Tap“. Bare.
Taip, turime vaizdo kamerų įrašus, kuriuose jūs užfiksuoti bare.
Na...
Regis, tai paskutinė vieta, kur žmonės matė poną Holderį ar su juo kalbėjo.
Kaip jis tą vakarą atrodė?
Jei atvirai,
ne per geriausiai.
Kodėl taip sakote?
Svarbiausia, pastebėjau, kad tą vakarą jis daug gėrė.
Ar tai svarbu?
Taip. Jis nuo mokyklos laikų negėrė.
Nesu matęs jo girto.
Kur judu nuėjote, išėję iš baro?
Aš grįžau namo ir...
Dieve, nežinau, kur jis nuėjo.
Labai ačiū.
Jei dar ką nors prisiminsite, mano telefono numeris – kitoje pusėje.
Ačiū.
Galit nelydėti.
Užlipsi į viršų?
Štai kodėl nuėjau pas Rajeną.
Kur ją radai?
Nusekiau paskui tave į sandėlį.
Ir vieną nunešiau Rajenui paklausti, ar jis žino, kas čia.
Ne tai, ką galvoji.
Čia eksperimentinis mišinys, išjungiantis
tam tikras zonas priekaktinėje žievėje.
Kam to reikia?
Tam, kad stebėčiau makroskopinius objektus, esančius superpozicijoje.
Mišinį man sukūrė Rajenas.
Kodėl jis man to nepasakė?
Jis pasirašė konfidencialumo sutartį. Kodėl tu nepaklausei manęs?
Nes jaučiu, kad susvetimėjome, ir man tai labai nepatinka.
Ir aš bijau.
Vartoji tą mišinį?
Nemeluok man.
Taip.
Jis tave veikia?
Šalutiniai poveikiai gan stiprūs.
Noriu, kad liautumeisi.
Gerai.
- Gali liautis? - Taip.
Nebevartosiu.
O kas tame sandėlyje?
Daug daiktų iš...
Tiesiog skirtų mano projektui.
Atrodo, kad tu tai slėpei.
Nes aš ir slėpiau.
Turbūt mane graužė sąžinė, kad norėjau daugiau, dariau daugiau.
Todėl – taip.
Tu tikrai įsitikinusi, kad turime tai padaryti?
Manau, vėjais paleisime dvi ampules.
Iššvaistysime visą dieną.
Klausyk, aš suprantu.
Bet testų metu nustatėme, kad vaistas suformuoja įpročius,
nėra įvertintas jo poveikis, kai jis vartojamas nuolat.
Šitaip gyvename, kovojame arba bėgame, 29 dienas.
Tikrai reikia padaryti pertrauką.
Mums reikia ko nors visai kito.
- Taip liepia gydytoja. - Gerai.
Susiburkite aplink mane,
ir sustokime puslankiu, kaip mokėmės.
ENERGETIKOS MUZIEJUS
Gerai. Kas žino, kodėl mes čia?
Žiūrėkit.
Ar pamenate, ką minime šaltosios sintezės savaitę?
Pirmąjį įjungtą branduolių sintezės reaktorių.
Taip. Gerai, pasiruošę eiti į vidų?
- Taip! - Gerai, sekite paskui mane.
Kur tu mus atvedei?
Gerai nežinau.
Aš net neapibūdinau pasaulio.
Galvojau apie tai, kokį, mano galva, pasaulį būtų verta pamatyti.
Pavyzdžiui?
Kur žmonės sutaria dėl esminių faktų,
technologijos nenaikina nei aplinkos, nei žmonijos.
Daugiausia rašiau apie empatiją.
Sveiki.
Prašyčiau du puodelius karšto šokolado.
- Ačiū. - Ačiū.
Rašei apie žmones, ne apie daiktus.
Gyvenime svarbiausia, su kuo jį daliniesi, ar ne?
Skanu?
Taip.
Manau, puodelis valgomas.
- Skanu, ar ne? - Taip.
Tau pavyko!
Jis vadinamas „Smaile“.
Obamos pastato viršuje. Geriausias mieste.
Mano draugas – direktorius. Pasakykit, kad jus atsiuntė Sid.
Ačiū.
- Man patinka šita Čikaga. - Taip.
Pala, ką? Išeinam?
Aš išeinu.
Tai staigmena. Susitinkam po dviejų valandų?
Gerai. Kur?
Gal tame restorane?
Gerai.
Gerai?
Jėga.
Atsiprašau. Viso.
- Dar vieną? - Taip.
Ne, aš noriu nusifotografuoti. Paprašysiu.
Ne, bus nuostabu. Bus nuostabu.
- Labas. - Labas.
- Gal galėtumėt mus nufotografuoti? - Žinoma.
Ačiū.
- Šitas mažas mygtukas štai čia. - Taip.
Kažkokia ypatinga proga?
Taip, mūsų sukaktuvės.
- Valio. - Tikiuosi, tiks.
- Abu atrodote labai laimingi. - Ačiū.
Judu su partnere taip pat.
Aš nufotografavau judu.
- Jis taip daro. - Atsiprašau.
Buvote per daug žavūs, kad nenufotografuočiau.
Kiek laiko jūs kartu?
Atsiprašau?
Taip, ne per ilgiausiai.
„SMAILĖ“ ČIKAGA
Ačiū.
Čia nuostabu.
Jaučiuosi labai netinkamai apsirengęs.
Čia tau.
Gerai.
Turbūt tuoj grįšiu.
Gražus. Labai gražus.
Taip, neįtikėtina, kaip žmogus pasikeičia nusiprausęs veidą.
- Taip. - Į sveikatą.
Šį tą tau turiu.
Užsimerk.
Gerai. Atsimerk.
Iš kur?
Vaikštinėdamas pastebėjau juos parduotuvės vitrinoje.
- Prisiminei. - Taip.
Ačiū.
Taip.
- Tikrai tą padarei? - Turėjau.
- Ir? - Tu – ne mokslininkas.
Kas aš?
Pardavinėji draudimo polisus.
Tai nuobodu.
Susiradau ir save.
Šiame pasaulyje gyvenanti Amanda Lukas prieš dvejus metus dingo.
Kaip ir aš, ji gimė Sietle,
dabar priklausančiame šaliai, kuri vadinama Kaskadija.
Kaip ir aš, ji augo daugiausia San Paule, o į Čikagą atsikraustė 17-os.
Ji turi daug pilietybių.
Skirtingai nei mano, jos tėvai mirę, o brolio ji neturėjo.
Taigi, tai...
tai tobula.
Su veido atpažinimo ir tinklainės nuskaitymo programa
naują pasą gavau per dešimt minučių.
Ši Amanda gali gauti gerą kreditą.
Gerai, ką tu čia paistai?
Aš pasilieku.
Negaliu toliau šito tęsti.
Manau, tu taip pat supranti.
Tu turi namus, kurių ieškai, bet aš – ne.
Negaliu grįžti į savo pasaulį.
Esu visiškai viena, turiu tik tave.
O tu – net ne mano Džeisonas.
Tai tu mane palieki?
Džeisonai.
Noriu, kad pasiliktum.
Taip.
Žinau, kad yra daugybė pasaulių su Džeisonais,
daug protingesniais už mane, kurie mielai pasiliktų.
Ir atsiprašau, kad aš tiesiog negaliu būti vienas iš jų.
Nors ir labai...
Aš bent jau turėčiau palikti tau kelias ampules.
- O kam? - Kam?
Nežinome, ar tau čia bus gerai.
Joks pasaulis negali būti tobulas,
bet turime nuspręsti susikurti kuo geresnį gyvenimą.
Ką darysi? Kur eisi?
Grįšiu į Sietlą,
kur niekas nebepažįsta Amandos Lukas.
Pradėsiu iš naujo.
Viską apgalvojai. Tu įsitikinusi?
Jei sąmonė sukuria mūsų ryšį su tikrove,
tada svarbi ne tik žmogaus,
atidarančio duris, sąmonė.
Svarbūs abiejų mūsų protai.
O jeigu aš trukdau tau susijungti su savo pasauliu,
sugrįžti pas juos?
Tu nuostabi.
Ir aš atsiprašau. Tai aš kaltas.
- Aš tave į tai įtraukiau. Aš... - Ne.
Nieko panašaus.
Nieko nesigailim.
Tikiuosi, tu juos rasi.
Ačiū.
„NETIKRUMAS“ DANIELA VARGAS
- Klausau? - Labas.
Labas.
Iš kokio telefono skambini?
Mano telefonas išsikrovė.
Aš tik pasiskolinau telefoną iš vieno žmogaus.
Ar viskas gerai?
Taip, tik paskambinau paklaust, kaip šįryt sekasi.
Kalbi apie tą valandą, kurią nesimatėme?
Ar viskas gerai?
Taip.
Tiesiog supratau,
kad dažnai mūsų bendras akimirkas laikau savaime suprantamomis.
Atsikeliu ryte, dieną užsiimu savo reikalais,
bet ką tik supratau labai...
labai aiškiai, kad be galo tave myliu.
Ir pamaniau, geriau tau pasakysiu,
nes negali žinoti, supranti?
Gal šįvakar atšaukime savo planus,
ir aš užsimausiu seksualiausias treningines kelnes?
Labai norėčiau.
Klausyk, turiu eiti,
tuoj prasidės „Zoom“ susitikimas su investuotojais.
- Taip. Gerai. - Gerai.
Myliu tave, mielasis.
Susitiksime vakare.
Tėti?
Čarli?
Ne. Čia tavo kitas sūnus.
Ką darai?
Negalėjau užmigti.
Todėl apsirengei juodai ir apsiavei batus,
kad pastovėtum savo paties virtuvėje?
Pamaniau, kad pasivaikščiojus bus geriau.
Aš tau netrukdysiu.
Myliu tave, vaiki.
Kas?
Kas nutiko?
Žinau, kaip aš tave nuvyliau.
Ne.
Ne, niekad taip negalvočiau.
- Kas? Ką darai? - Kas yra?
Papasakok.
Kas tau darosi?
Tėti, tuoj bus metinės.
Vis galvoju apie Holę, kaip tai nesąžininga.
Ji galėjo kažką pasiekti.
O aš, besmegenis, neišlaikau trigonometrijos.
Maksai.
Gyvenimas ne apie tai.
- Jis sudėtingas. Jis... - Ta mergaitė mirė.
Turiu jos širdį. Aš gyvenu, o ji – ne.
Tikrai manai, kad man reikia sakyti, jog gyvenimas sumautai sudėtingas?
Ne.
Atsiknisk.
Maksai.
Kaip praėjo savaitė?
Na,
Daniela, man nieko nesakiusi,
pasikalbėjo su geru mano draugu apie mane ir mano darbą.
Apie tai, ko ji turėjo klausti manęs.
Todėl galvoju susikrauti daiktus ir išeiti.
Manote, tai išspręs jūsų problemas?
Kodėl nepritariate,
kad pasitraukčiau iš blogos situacijos?
Aš tam neprieštarauju.
Bet ar nemanote, jog bėgate nuo savęs,
nuo to, kas iš tiesų esate?
Aš nieko apie jus nežinau.
Mes čia ne tam, kad kalbėtume apie mane.
Taip, bet kaip turėčiau jumis pasitikėti?
Pasakykit tik vieną dalyką.
Tik vieną.
Ne? Gerai.
Gal aš jums kai ką pasakysiu apie jus?
Pavyzdžiui, jūs mėgstate saldumynus.
Laikau saldainius ant stalo.
Ne valstybinė paslaptis.
Taip, bet tai reiškia, kad jums patinka, kai jus mėgsta,
kad esate geras žmogus.
Ir manau, kad psichologija greičiausiai nebuvo pirmoji jūsų meilė.
Jūs teisus. Turėjau daug meilių.
Jūs man panaši į žmogų,
kuris įdeda daug širdies, kad padėtų kitiems, ypač vyrams.
Ir, ne, jūs niekad nepasitrauktumėt iš blogos situacijos.
Tiesą sakant, manau, kad turėjote rūpintis vienu iš tėvų.
Taip.
Jai taip jūsų reikėjo, kad būtent dėl to ir tapote
žmogumi, kuriam reikia gelbėti kitus, vietoj to, kad padėtų sau.
Norėčiau, kad išeitumėte.
Dabar.
Gerai.
Sveiki, Džeisonai. Atsiprašau, kad trukdau.
Tik turėjau kelis klausimus ir buvau netoliese.
Sėskit.
Galiausiai peržiūrėjome Rajeno Holderio mobiliojo telefono išrašus.
Prieš telefonui atsijungiant jis buvo pramoninėje pietų Čikagos zonoje.
Gerai.
Pasirodo, jis ten nuvažiavo iškart po jūsų pasisėdėjimo bare.
Aišku.
Gal įsivaizduojate, ką jis galėjo veikti toje miesto dalyje
- vidury nakties? - Ne.
Nevažiavote ten su juo?
Ne.
Jis jums nepasakė, ką ten veikė?
Ne.
Gerai.
Žinot, toje miesto dalyje beveik nėra kamerų.
Bet jei surasiu ką nors įdomaus, susisieksiu.
Iš tikrųjų pasakei: „Užsikrušk, išeinu“?
- Gyvenimas per trumpas. - Gerai.
Kuo vardu tavo bosas?
Alanas.
Už tave, Alanai.
Bet eik tu šikt.
Užsikrušk, Alanai.
Kodėl? Tavo gyvenime yra šiknius bosas?
Taip.
Jis prieš tavo akis.
Tai, pala, kas tai? Kuo konkrečiai užsiimi?
Turiu garažą. „Loyalty Motors“. Turbūt apie mus girdėjai.
Ne?
Teikiame paslaugas visiems stilingiems hipsteriams Logano skvere.
Visada norėjai turėti garažą?
Šiaip, jei viskas būtų susiklostę truputį kitaip,
gal būčiau kartu su tavimi atsidūręs Čikagos universitete.
Negali būti.
Žinau, kad taip neatrodo,
bet kadaise buvau visai gudrus šiknius.
Čikagos universitetas man buvo skyręs akademinę stipendiją.
Kas nutiko?
Kaip kvailys įkliuvau girtas prie vairo tą vasarą, kai baigiau mokyklą.
Buvau bičiulio vakarėlyje.
Nusitašėme, todėl metėme monetą, ir aš pralaimėjau.
Tada sėdau prie vairo, ir pakeliui į namus mus sustabdė.
Ar kada nors galvojai...
Visąlaik, blemba.
Dar po vieną, vaikinai?
Turbūt reiktų.
Išgersiu viskio. Nori viskio?
Taip.
Ačiū.
Tau yra taip buvę, kad susitinki su žmogumi
ir jautiesi, lyg jį būtum sutikęs anksčiau?
- Taip. - Tikrai?
Prašau, vaikinai.
- Ačiū. - Prašom.
Pirmą kartą pamatau tave vakarėlyje sode.
Kai tavo akys pažvelgia į manąsias,
atrodo, kad kažkoks įtaisas mano krūtinėje užsikirto,
tarsi būtų susidūrę pasauliai.
Visada žinojau, grynai intelektiniu požiūriu,
kad žmonių skirtingumas tėra iliuzija.
Mes visi sukurti iš to paties dalyko:
mirusių žvaigždžių liepsnoje sudegusios materijos dalelių.
Tik niekad nejutau šito iki kaulų smegenų
iki pat tos akimirkos čia su tavimi.
Prisimenu tik pokalbio nuotrupas,
kaip tu juokeisi, kaip vynas sutepė tavo lūpas.
O tada sakai man:
„Turiu draugę, kurios galerija šįvakar atidaryta.
Nori kartu?“
Pamaniau: „Su tavim eičiau bet kur.“
Šiandien išeinu iš pasaulio, kur mūsų berniukas išgyveno.
Kur Maksas yra gyvas.
Vos neatėmiau gyvenimo iš to Džeisono taip, kaip jis buvo atimtas iš manęs.
Bet aš šį tą supratau.
Man reikia mano gyvenimo ir mano šeimos, ne svetimos.
„Anksčiau maniau, kad...
gyvenime svarbiausia pasiekti tobulą tikslą.
Nebuvau jo pasiekęs, todėl man buvo neramu.
Bet aš buvau matęs tobulybę.
Buvau ją pasiekęs ir pradedu nujausti,
kad gyvenimo netobulumai sukuria kitokią tobulybę.“
„Aš tik noriu grįžti namo...
vėl tęsti kelionę...
su šia tavo versija.“
Kuo galiu padėti, pone?
Pažįsti mane?
Taip, Džeisonai, pažįstu tave.
- Gerai. - Metai.
Kas...
- Ką gersi? Kas nutiko? - Ne, šįvakar – nieko, žmogau.
Ne šįvakar!
Užsuko apkabinti. Gerai. Ačiū.
„TAS NUOSTABUS GYVENIMAS“, „VASAROS ŠERKŠNAS“, „PATOBULINIMAS“
Labas.
Labas. Gerai atrodo.
Atsiprašau. Rajenas pagaliau paskambino.
Nuvažiavau, paėmiau jį iš baro Garyje,
jis stipriai užgėrė.
Jam viskas gerai?
Na, jis... Ne.
Jis visai sutrikęs.
Išgyvena sunkius laikus.
Kur jis dabar?
Namie, miega. Jis...
Gal jis neturėtų būti vienas.
Paskambinau Mindei. Ji važiuoja.
Gerai.
Ir turiu paskambinti detektyvei Meison.
Tiesiog pranešti jai.
Gal atsiųsk man Mindės numerį.
- Aš su ja susisieksiu. - Gerai.
Sveiki. Gal galiu padėti?
- Taip. Noriu nusipirkti pistoletą. - Gerai.
Aš apie juos nieko neišmanau.
Nieko tokio. Kokiam tikslui?
- Tiesiog apginti namus. - Gerai.
Čia turime šį „Glock 23“.
Kalibras – .40. Pagamintas Austrijoje, didelė stabdomoji galia.
Galiu pasiūlyti subkompaktinę versiją,
jei norite ko nors mažesnio, kad galėtumėt nešiotis su savimi.
Jis sustabdytų įsibrovėlį?
Taip. Taip, su juo sustabdytumėt.
Taip sustabdytumėt, kad neatsikeltų.
Ar galiu... Kiek kulkų reikia...
- Tai šoviniai. Trylika. Taip. - Šoviniai?
Štai taip.
- Taip, ką manote? - Taip.
- Panašu į ginklą. - Taip.
Gerai. Galiu parodyti dar kelis.
Turiu puikų .357 kalibro „Smith & Wesson“, jei norite revolverio.
Ne. Šitas tobulas. Aš jį paimsiu.
Tikrai? Gerai, puiku. Turite ŠGT kortelę?
Kas tai?
Šaunamojo ginklo turėtojo kortelė, išduota Ilinojaus valstijos policijos.
Ir kaip man ją gauti?
Turite pateikti prašymą.
Gerai.
Kol ją gausiu,
gal turite pipirinių ar ašarinių dujų balionėlių?
- Taip, žinoma, štai čia. - Tikrai?
Rekomenduoju „Fox Labs“ pipirines dujas. 5.3 mln. Skovilio aštrumo vienetų.
Aitriausios ir stipriausios dujos prekyboje.
- Gerai, puiku. Taip, paimsiu. - Tikrai?
- Ir galiu apžiūrėti peilį? - Taip, prašom.
Ieškote ko nors konkretaus ar...
- Ne. Šitas? - Geras pasirinkimas.
Tai „Spyderco Civilian“.
Skirtas savigynai ir artimai kovai.
Tik būkit atsargus.
- Gerai. Paimsiu abu. - Gerai.
Puiku.
Tuoj pat paskaičiuosiu štai ten.
- Ačiū, kad perkate. Taip. - Ačiū.
- Sėkmės. - Ačiū.
Persigalvojote dėl peilio?
Aš norėjau nusipirkti pistoletą.
Tik aš nieko apie juos neišmanau.
Argi ką tik apie tai nekalbėjome?
Kaip suprasti?
Mes ką tik kalbėjomės.
Parodžiau jums „Glock“. Neturėjote ŠGT kortelės.
Jūs nusipirkote pipirinių dujų ir peilį.
Ne, nesu buvęs šitoje parduotuvėje.
Gerai. Taip. Turite dvynį?
Ne.
Sakote, kad čia buvo žmogus, labai panašus į mane?
Taip. Taip, lygiai toks pat.
Taip pat apsirengęs ir visa kita... Jo...
Jo pirštas nebuvo sutvarstytas.
Ar seniai tai nutiko?
Jūs įėjote praėjus 20 sekundžių po to, kai jis išėjo.
Žinot, į kurią pusę jis nuėjo?
Nemačiau.
Gal paaiškinsit, kas, po velnių, vyksta?
Išvertė Sandra Siaurodinė