HAR IKKE HØRT FRA DEG.
HÅPER ALT ER BRA. NOE NYTT?
Hei.
Hva er det?
Middag. Tenkte jeg skulle lage mat.
Hvor lenge skal dere være sinte på meg?
Jeg åpner.
Hei. Politiførstebetjent Mason. Er foreldrene dine hjemme?
Takk.
Vet dere hvorfor jeg kommer?
- Nei. - Nei, vet ikke.
Dere kjenner Ryan Holder begge to.
- Siden college. - I evigheter.
For to døgn siden
meldte kjæresten hans, Mindy Stewart, ham savnet.
Savnet?
Hun hadde ikke hørt fra ham på 12 timer.
Og så kom han ikke til en middagsavtale.
Når så dere Mr. Holder sist?
Ja, jeg traff ham for fem dager siden.
- Hvor traff du ham? - Hjemme hos ham.
- Hvordan virket han? - Helt fin.
- Du la ikke merke til noe? - Nei, ingenting.
Og når traff du Mr. Holder sist?
Det er tre dager siden.
Hvor?
På Village tap. Det er en bar.
Ja, vi har overvåkningsbilder av dere derfra.
Vel...
Det ser ut til at det var siste gang Mr. Holder ble observert.
Hvordan virket han da?
For å være ærlig...
Ikke veldig bra.
Hvorfor sier du det?
Jeg la merke til at han drakk mye den kvelden.
Er det uvanlig?
Ja. Han har vært avholds siden high school. Har aldri sett ham drikke.
Hvor gikk dere etterpå?
Jeg dro hjem, og... Gud, jeg aner ikke hvor han dro.
Takk skal dere
Hvis dere kommer på noe mer, står mobilnummeret mitt på baksiden.
Takk.
Jeg finner veien ut selv.
Kan du bli med opp?
Jeg viste Ryan denne.
Hvor fant du den?
Jeg fulgte etter deg til lageret.
Og jeg spurte Ryan hva den inneholdt.
Det er ikke som du tror.
Det er et eksperimentelt stoff som skal stenge av
visse områder i prefrontal cortex.
Hvorfor?
Slik at jeg kan observere makroskopiske objekter i superposisjon.
Ryan fremstilte det for meg.
Hvorfor sa han ikke det?
Han har taushetsplikt. Hvorfor spurte du ikke meg?
Fordi jeg føler at vi er som fremmede, og det hater jeg.
Og jeg er redd.
Bruker du det?
Ikke lyv.
Ja.
Påvirker det deg?
Bivirkningene er ganske heftige.
Jeg vil at du skal slutte.
OK.
- Kan du slutte? - Ja.
Jeg skal gjøre det.
Og hva har du på lageret?
Masse greier fra...
Til prosjektet mitt.
Det føles som du skjulte det.
Det gjorde jeg også.
Jeg hadde dårlig samvittighet for at jeg ville ha mer, ville gjøre mer.
Så ja.
Helt sikker på at dette er nødvendig?
Jeg tror vi kaster bort to ampuller.
Vi kaster bort en hel dag.
Ja, jeg skjønner det.
Men alle tester viste at stoffet var vanedannende.
Og det ble aldri testet i så langvarig bruk.
Vi har vært i beredskapsmodus i 29 døgn.
Vi trenger en pause.
Vi trenger noe helt annet.
- Legen krever det. - OK.
Alle kommer hit.
Og så står vi i hestesko akkurat som vi har øvd på.
Hvem er det som vet hvorfor vi er her? Se.
Husker dere hva vi feirer når det er "kald fusjon"-uke?
Den første fusjonsreaktoren.
Ja. Klare til å gå inn?
- Ja! - OK, bli med meg.
Hvor har du tatt meg med?
Vet ikke helt.
Jeg beskrev ikke verdenen.
Jeg konsentrerte meg om konsepter jeg tenkte ville gi en verden verd å oppleve.
Som for eksempel?
At folk er enige om grunnleggende fakta.
Teknologi som ikke ødelegger miljø eller mennesker.
Men jeg skrev mest om empati.
Hei.
To kopper kakao, takk.
- Takk. - Takk.
Så du skrev om mennesker, ikke ting.
Livet handler vel om de man deler det med?
Var den god?
Ja.
Jeg tror koppen er spiselig.
- Godt, ikke sant? - Ja.
Du klarte det!
Den heter the Spire.
På toppen av Obama-bygningen. Byens beste.
Sjefen er en venn av meg. Hils fra Sid.
Takk.
- Jeg elsker denne Chicago-versjonen. - Ja.
Vent, hva da? Skal vi gå?
Jeg går.
Det er en overraskelse. Ses om to timer?
OK. Hvor da?
På den restauranten der?
OK.
Bra?
Kult.
Unnskyld. Ha det.
- En til? - Ja.
Nei, jeg vil gjøre det.
Det blir helt topp.
- Hei. - Hei.
- Kan du ta et bilde av oss? - Klart det.
Takk.
- Det er den lille knappen der. - Å ja.
Er dette en spesiell anledning?
Ja, vi har jubileum.
- Ja. - Håper det ble greit.
- Dere ser lykkelige ut. - Å, takk.
Du og kjæresten din også.
Jeg tok et bilde av dere.
- Han holder på sånn. - Beklager.
Dere var bare så søte. Hvor lenge har dere vært sammen?
Unnskyld?
Ja, ikke... Ikke så lenge.
Takk.
Oi.
Helt fantastisk.
Jeg føler meg altfor lite elegant.
Den er til deg.
OK.
Straks tilbake, da.
Stilig. Veldig.
Ja, helt utrolig hva litt vann i ansiktet kan utrette.
- Ja. - Skål.
Jeg har noe til deg.
Lukk øynene.
Du kan se.
Hvor?
Jeg så dem i et kioskvindu da jeg ruslet rundt.
- Du husket det. - Ja.
Takk.
Ja.
- Gjorde du? - Jeg måtte bare.
- Og? - Du er ikke forsker.
Hva er jeg?
Du selger forsikringer.
Det er kjedelig.
Jeg sjekket meg selv også.
Denne verdenens Amanda Lucas forsvant for to år siden.
Akkurat som meg, var hun født i Seattle,
som nå tilhører et land som heter Cascadia.
Hun vokste også opp i São Paulo og flyttet til Chicago da hun var 17.
Hun har flere statsborgerskap.
Men foreldrene hennes er døde, og hun har aldri hatt noen bror.
Oi.
Så det er...
Det er helt perfekt.
Med ansiktsgjenkjenning og retinaskanning
fikk jeg nytt pass på ti minutter.
Denne Amanda-versjonen har høy kredittverdighet.
Hva er det du snakker om nå?
Jeg blir her.
Jeg kan ikke fortsette sånn.
Det tror jeg du også forstår.
Du har et hjem du leter etter, men det har ikke jeg.
Jeg kan ikke reise tilbake til min verden.
Jeg er helt alene, jeg har bare deg.
Og du er ikke engang min Jason.
Så du forlater meg?
Jason.
Jeg vil at du skal bli.
Ja.
Jeg vet at det fins utallige verdener med Jason-versjoner
som er mye smartere enn meg og som gjerne ville blitt her.
Og jeg er lei for at jeg bare ikke kan være en av dem.
Selv om...
Jeg må i hvert fall la deg få noen ampuller.
- Hvorfor det? - Hvorfor?
Vi kan ikke være sikre på at dette vil fungere.
Ingen verden kan være perfekt.
Men vi må velge å gjøre livet så godt det kan bli.
Hva har du tenkt å gjøre? Hvor skal du?
Jeg flytter tilbake til Seattle, der ingen kjenner Amanda Lucas lenger.
Begynner på nytt.
Du har tenkt på alt. Er du sikker?
Hvis bevisstheten skaper vår tilknytning til virkeligheten,
er det ikke bare bevisstheten til den som åpner døren som spiller inn.
Vi påvirker det begge to.
Tenk om det er jeg som hindrer deg i å få komme tilbake til familien din?
Du er fantastisk.
Og jeg er lei for det.
- Jeg dro deg inn i dette. - Nei.
Ikke si sånt.
Ingen anger.
Jeg håper du finner dem.
Takk.
- Hallo? - Hei.
Hei.
Hvilket nummer ringer du fra?
Telefonen min døde.
Jeg lånte en telefon av noen her.
Er alt i orden?
Ja da, jeg ville bare høre hvordan du har det.
Siden jeg så deg for en time siden?
Er alt i orden?
Ja. Ja.
Det slo meg bare at...
Jeg tar så mange stunder med deg for gitt.
Jeg står opp om morgenen og gjør som jeg pleier,
men det slo meg bare...
...med ny klarhet at jeg elsker deg sånn.
Og jeg ville si det til deg fordi...
Man vet jo aldri, ikke sant?
Skal jeg ikke avlyse planene våre i kveld,
og så tar jeg på mine mest sexy joggebukser?
Det vil jeg veldig gjerne.
Jeg må legge på.
Jeg har Zoom-møte med investorene nå.
- Ja. OK. - OK.
Jeg elsker deg, kjære.
Vi ses i kveld.
Pappa?
Charlie?
Nei, det er den andre sønnen din.
Hva gjør du?
Jeg fikk ikke sove.
Så du fant et helsvart antrekk og tok på deg sko
for bare å stå her på kjøkkenet?
Jeg tenkte en tur ut kunne hjelpe.
Ikke la meg stoppe deg.
Glad i deg, gutten min.
Hva?
Hva er det?
Jeg vet jo at jeg er en enorm skuffelse for deg.
Nei.
Nei, det kunne jeg aldri tenkt.
- Hva er det du driver med? - Hva er i veien?
Snakk med meg.
Hva er det?
Pappa, årsdagen nærmer seg.
Jeg bare tenker på Holly og hvor urettferdig det er.
Hun kunne blitt noe stort.
Og dumme meg stryker i trigonometri.
Hei.
Max.
Livet er ikke sånn.
- Det er komplisert. - Hun jenta er død.
Jeg har hjertet hennes, og hun er død.
Tror du jeg trenger å høre at livet er komplisert?
Nei.
Drit og dra.
Max.
Hvordan har uken vært?
Vel...
Daniela gikk bak ryggen på meg
og snakket med en god venn av meg om meg og arbeidet mitt.
Ting hun burde kommet til meg med.
Så jeg tenker på å pakke og dra.
Tror du det løser problemene dine?
Hvorfor er det så problematisk at jeg tar avstand fra en usunn situasjon?
Det er ikke problematisk.
Men er det en mulighet for at du egentlig flykter fra deg selv,
fra den du faktisk er?
- Jeg vet ingenting om deg. - Det er ikke meg vi skal snakke om.
Men hvordan skal jeg stole på deg?
Kom igjen, bare én ting.
Bare én.
Ikke? OK.
Da kan vel jeg si noe om deg?
Du er glad i søtsaker.
Jeg har en godteskål på pulten.
Ingen statshemmelighet.
Men det forteller at du gjerne vil bli likt, at du er hyggelig.
Og jeg tror at psykologien antakelig ikke var ditt første valg.
Du har rett. Jeg likte mye forskjellig.
Og det virker som du er en
som gir mye av deg selv for å hjelpe andre, spesielt menn.
Og nei da, du ville aldri trukket deg unna en vanskelig situasjon.
Jeg tror du hadde en forelder som trengte pleie.
Ja.
Hun trengte så mye hjelp av deg at det er nettopp derfor du ble
en som må redde andre, istedenfor å hjelpe seg selv.
Jeg vil at du skal gå.
Nå.
Ja.
Hei, Jason. Beklager at jeg trenger meg på.
Jeg har bare et par spørsmål.
Sett deg.
Vi fikk til slutt sjekket Ryan Holders mobilaktivitet.
Siste sted den ble registrert, var i et industriområde på sørsiden av Chicago.
OK.
Han ser ut til å ha dratt dit rett etter at dere var på Village Tap.
Akkurat.
Vet du hva han kan ha gjort i den delen av byen
- midt på natten? - Nei.
Du var ikke med?
Nei.
Og han sa ikke hva han skulle der?
Nei.
OK.
Det er ikke spesielt mange overvåkningskameraer i området der.
Men hvis jeg finner noe interessant, hører du fra meg.
Sa du faktisk: "Drit og dra, jeg slutter"?
- Livet er for kort. - Ja vel.
Hva het sjefen din?
Alan.
Skål for deg, Alan.
Du kan suge kuk.
Drit og dra, Alan.
Hvordan det? Har du en bedriten sjef?
Ja.
Du ser på ham.
Hva er dette for noe? Hva jobber du egentlig med?
Du har sikkert hørt om verkstedet mitt. Loyalty Motors.
Ikke?
Vi har alle hipsterne på Logan Square som kunder.
Har du alltid drømt om et bilverksted?
Hvis ting hadde vært litt annerledes, kunne jeg endt på UChicago med deg.
Jaså, du?
Jeg vet det ikke virker sånn, men jeg var en smart jævel.
Jeg fikk fullt stipend til UChicago.
Hva skjedde?
Jeg ble tatt for fyllekjøring sommeren etter high school.
Kompisen min og jeg var dritings, så vi kastet kron og mynt, og jeg tapte.
Så jeg kjørte, og vi ble tatt av politiet på vei hjem.
Lurer du noen gang på...
Hele jævla tiden.
En runde til, gutter?
Det burde vi nok.
- Jeg vil ha whisky. Vil du - Ja.
Takk.
Hender det du får følelsen av at du har møtt folk før?
- Ja. - Ja?
Her, gutter.
- Takk. - Ja.
Første gangen jeg ser deg er på hagefesten.
Og når blikket ditt møter mitt,
føles det som om maskineriet stopper i brystet på meg,
som om planetene braker sammen.
Jeg har alltid visst, rent intellektuelt,
at mennesket som atskilt individ er en illusjon.
Vi er alle skapt av det samme:
Materie som ble formet da døde stjerner brant.
Jeg har bare aldri følt det i mitt innerste
før nå i dette øyeblikket sammen med deg.
Jeg husker bare bruddstykker av det som ble sagt,
at du lo, og at vinen hadde farget av på leppene dine.
Og så sa du til meg:
"En venn åpner utstillingen sin i kveld. Vil du bli med?"
Og jeg tenkte: "Jeg blir med deg hvor som helst."
I dag forlater jeg en verden der sønnen vår klarte seg.
Der Max lever.
Jeg holdt på å overta denne Jasons liv på samme måte som mitt ble tatt.
Men det har jeg forstått.
Jeg trenger mitt liv og min familie, ingen andres.
"Før tenkte jeg at...
...livet handlet om å nå frem til et perfekt punkt.
Og fordi jeg ikke hadde kommet dit, følte jeg meg ille til mote.
Men jeg hadde sett det perfekte.
Jeg hadde nådd dit, og jeg begynner å ane...
...at det er livets små feil og mangler som gir en annen type perfeksjon."
"Jeg vil bare hjem...
...og fortsette reisen...
...med denne versjonen av deg."
Hva skal det være, sir?
Kjenner du meg?
Ja, Jason. Jeg kjenner deg.
- OK. - Å, Matt.
Hva...
- Vil du ha noe å drikke? Hva skjer? - Ikke i kveld, mann.
Ikke i kveld!
Bare innom for å få en klem. OK. Takk.
Hei.
Hei. Oi, så bra.
Beklager. Ryan ringte til slutt.
Jeg måtte hente ham i en bar i Gary.
Han var på fylla.
Går det bra med ham?
Vel, han er... Nei.
Han er ganske ute å kjøre.
Han har noe han sliter med.
Hvor er han nå?
Hjemme og sover av seg rusen. Han...
Kanskje han ikke skal være alene.
Jeg ringte Mindy. Hun drar bort dit.
Bra.
Og jeg må ringe førstebetjent Mason.
Gi henne beskjed.
Send meg Mindys nummer.
- Så hører jeg hvordan det går. - Ja.
Kan jeg hjelpe deg med noe?
- Ja. Jeg vil kjøpe en pistol. - OK.
- Jeg vet egentlig ingenting om sånt. - Ingen fare. Hva skal den brukes til?
- Sikkerhet i hjemmet. - OK.
Da har vi en Glock 23 her.
En .40-kaliber, produsert i Østerrike, skikkelig effektiv.
Jeg kan også tilby en kompakt versjon hvis du skal bære den på deg.
Så den stopper en inntrenger?
Å, ja da. Ja, den stopper dem. For godt.
Er den... Hvor mange kuler har den...
- Skudd. Tretten. - Skudd?
Der har du det.
- Hva tror du? - Ja.
- Den føles som en pistol. - Ja.
Jeg kan vise deg noen andre. Jeg har en fin Smith & Wesson .357.
Nei, denne er perfekt. Jeg tar den.
Ja? OK, flott. Har du FOID-kortet ditt?
Hva er det?
Du må ha våpentillatelse fra politiet.
Hvordan skaffer jeg det?
Da må du søke.
OK.
Men i mellomtiden...
Har du noe sånt som pepperspray eller tåregass?
- Ja da, her borte. - Ja?
Jeg anbefaler Fox Labs pepperspray. Den har 5,3 millioner scovillegrader.
Markedets sterkeste.
- Flott. Ja, den tar jeg. - Ja?
- Og kan jeg få se på en kniv? - Ja, her borte.
Ser du etter noe spesielt?
- Ikke egentlig. Denne? - Den er et godt valg.
Dette er en Spyderco Civilian.
Den er designet for selvforsvar og nærkamp.
Vær forsiktig.
- Ja. Jeg tar begge deler. - OK.
Topp.
Jeg kan ta betaling der borte.
- Takk for handelen. Ja. - Takk.
- Ha en fin kveld. - Ja.
Ombestemte du deg?
Jeg vil kjøpe en pistol.
- Jeg kan ingenting om sånt. - Hadde vi ikke nettopp denne samtalen?
Hva mener du?
Du var nettopp her. Jeg viste deg en Glock, men du hadde ikke tillatelse.
Du kjøpte pepperspray og en kniv.
Nei, jeg har aldri vært her før.
OK. Har du en tvillingbror?
Nei.
Sier du at det nettopp var noen her som lignet på meg?
Ja. Ja, helt lik deg.
Samme klær og alt. Eller ikke...
Han hadde ikke skinne på fingeren.
Er det lenge siden?
Han gikk 20 sekunder før du kom.
Vet du hvilken vei han gikk?
Det så jeg ikke.
Hva er det egentlig som foregår?
Tekst: Trine Haugen