BASERAT PÅ ROMANEN AV
HAR INTE HÖRT AV DIG. HOPPAS ALLT ÄR OKEJ. HÖRT NÅT?
Hej.
Vad är det där?
Middag. Jag tänkte laga mat i kväll.
Hur länge tänker ni vara arga på mig?
Jag öppnar.
Hej, jag är kriminalinspektör Mason.
Är dina föräldrar hemma?
Tack.
Vet ni varför jag är här?
- Nej. - Jag vet inte, nej.
Ni känner båda Ryan Holder.
Sen högskolan.
Sen länge.
För två dagar sen
anmälde hans flickvän Mindy Stewart honom saknad.
Saknad?
Hon hade inte hört av honom på 12 timmar, vilket var ovanligt.
Sen missade han deras middagsdejt.
När såg ni mr Holder senast?
Ja, jag såg honom... Det var för fem dagar sen.
- Var såg du honom? - I hans lägenhet.
- Hur verkade han? - Som vanligt.
Inget som verkade märkligt?
Nej, inte som jag la märke till.
Och du? När såg du mr Holder senast?
Ja, jag... Jag såg honom för tre dagar sen.
Var då?
På Village Tap. Det är en bar.
Ja, vi har faktiskt övervakningsbilder av er två därifrån.
Jaså...
Det verkar vara den sista platsen där nån såg eller hörde av mr Holder.
Hur verkade han den kvällen?
Tja, ärligt talat...
...ganska risig.
Varför säger du det?
Huvudsakligen för att jag såg att han drack mycket den kvällen.
Är det anmärkningsvärt?
Ja. Han har varit nykter sen gymnasiet. Jag har aldrig sett honom dricka.
Vart gick ni efter baren?
Jag gick hem och...
...gud, jag vet inte vart han gick.
Tack så mycket.
Om ni kommer på nåt annat, står mitt mobilnummer på baksidan.
Tack.
Jag hittar ut själv.
Följer du med upp?
Här är skälet till att jag gick till Ryan.
Var hittade du den?
Jag följde efter dig till förvaringsutrymmet.
Och gick till Ryan för att se om han kunde säga vad det var.
Det är inte vad du tror.
Det här är en experimentell sammansättning utformad för att försätta
vissa delar i prefrontala cortex i dvala.
I vilket syfte?
Så att jag kan observera makroskopiska objekt i superposition.
Ryan skapade den åt mig.
Varför sa han inget till mig?
Han hindras av sekretessavtal. Varför konfronterade du inte mig med det?
För att det känns som om vi blivit främlingar, och jag hatar det.
Och jag är rädd.
Använder du den?
Ljug inte för mig.
Ja.
Påverkar den dig?
Biverkningarna är ganska intensiva.
Jag vill att du slutar.
Okej.
- Kan du sluta? - Ja.
Jag ska.
Och vad finns i lagerutrymmet?
En massa grejer från...
Bara till mitt projekt.
Det känns som om du undanhöll det.
För att jag gjorde det.
Jag kände mig väl skyldig för att jag ville ha mer, göra mer.
Så, ja.
Måste vi verkligen göra det här?
Vi skulle ödsla två ampuller.
Ödsla en hel dag.
Du, jag vet.
Men alla våra tester visade att drogen är beroendeframkallande,
och den studerades aldrig på den här nivån av ihållande bruk.
Vi har levt så här... Med flykt- och kamprespons i 29 dagar.
Vi behöver verkligen en paus.
Vi behöver nåt helt annat.
- Doktorns ordination. - Okej.
Kom närmare, hörni, och låt oss bilda vår hästskoformation som vi övat.
ENERGIMUSEUM
Okej. Vem vet varför vi är här?
Titta.
Minns ni vad vi firar under kallfusionsveckan?
Uppstarten av den första fusionsreaktorn.
Ja. Okej, redo att gå in?
- Ja! - Okej, följ efter mig.
Vart har du tagit oss?
Jag vet inte riktigt.
Jag beskrev inte ens världen.
Jag fokuserade på koncept jag trodde skulle göra en värld värd att uppleva.
Såsom?
Människor som enas om grundläggande fakta,
teknik som inte förstör miljön eller mänskligheten.
Främst skrev jag om empati.
Hej.
Två varm choklad, tack.
- Tack. - Tack.
Så, du skrev om människorna, inte sakerna.
Livet handlar väl om vem man delar det med?
Är den god?
Ja.
Jag tror koppen är ätbar.
- God, eller hur? - Ja.
Snyggt!
Den heter the Spire.
Högst upp i Obama-byggnaden. Bäst i stan.
Min vän är restaurangchef där. Säg att Sid skickade er.
Tack.
- Jag älskar den här versionen av Chicago. - Ja.
Vänta? Ska vi gå?
Jag ska gå.
Det är en överraskning. Möt mig om två timmar?
Okej. Var?
Vad sägs om den där restaurangen?
Okej.
Bra?
Schyst.
Förlåt. Hej då.
- En till? - Ja.
Nej, jag vill. Jag gör det. Nej, det blir jättebra.
- Hej. - Hej.
- Kan du fota oss? - Visst.
Tack.
- Bara den lilla knappen där. - Ja.
Är det nåt särskilt tillfälle?
Ja, vår bröllopsdag.
- Ja. - Hoppas den duger.
- Ni ser väldigt lyckliga ut. - Tack.
Du och din partner också.
Jag tog ett foto av er.
- Han gör så. - Förlåt.
Ni var bara för gulliga för att låta bli.
Hur länge har ni varit ihop?
Förlåt?
Ja, inte så länge.
Tack.
Wow.
Det är fantastiskt.
Jag känner mig extremt underklädd.
Den är till dig.
Okej.
Jag är strax tillbaka, antar jag.
Sexig. Väldigt sexig.
Ja, det är otroligt vilken skillnad en ansiktstvätt gör.
- Skål. - Ja.
Jag har nåt till dig.
Blunda.
Okej. Titta.
Var?
Jag såg dem i skyltfönstret på en bodega när jag strosade runt.
- Du kom ihåg. - Ja.
Tack.
Ja.
- Gjorde du? - Jag var tvungen.
- Och? - Du är inte forskare.
Vad är jag?
Du säljer försäkringar.
Det är tråkigt.
Jag kollade upp mig själv också.
Den här världens Amanda Lucas försvann för två år sen.
Liksom jag föddes hon i Seattle,
som nu är en del av ett land som heter Cascadia.
Liksom jag växte hon upp i São Paulo och flyttade till Chicago när hon var 17.
Hon har flera medborgarskap.
Till skillnad från mig, är föräldrarna döda och hon hade aldrig nån bror.
Wow.
Så det är...
...det är perfekt.
Med hjälp av ansiktsigenkänning och en retinaskanning,
lyckades jag skaffa ett nytt pass på tio minuter.
Den här Amanda har hög kreditvärdighet.
Vad fan pratar du om?
Jag tänker stanna.
Jag kan inte fortsätta så här.
Jag tror att du ser det också.
Du har ett hem som du letar efter, men jag har inte det.
Jag kan inte återvända till min värld.
Jag är helt ensam, förutom dig.
Och du är inte ens min Jason.
Så du överger mig?
Jason.
Jag vill att du stannar.
Ja.
Jag menar, jag vet att det finns oräkneliga världar med olika Jason
som är mycket smartare än jag som gärna skulle stanna.
Och jag är ledsen att jag... Jag kan bara inte vara en av dem.
Hur mycket jag än...
Jag borde åtminstone... Jag borde lämna dig några ampuller.
- Varför? - Varför?
Vi vet inte att det här kommer funka.
Ingen värld kan vara perfekt,
men vi måste välja att göra vårt liv så fantastiskt som det kan bli.
Vad ska du göra? Vart ska du ta vägen?
Flytta tillbaka till Seattle, där ingen känner Amanda Lucas längre.
Börja om.
Du har tänkt igenom allt. Är du säker?
Om medvetandet utgör vår anknytning till verkligheten,
så är det inte bara medvetandet hos personen
som öppnar dörren som har betydelse.
Det är bådas våra tankar.
Tänk om det är jag som hindrar dig från att anknyta till din värld,
från att återvända till dem.
Du är fantastisk.
Och jag är ledsen. Det var jag.
- Jag drog in dig i det här. - Nej. Nej.
Inget sånt prat.
Ingen ånger.
Jag hoppas att du hittar dem.
Tack.
- Hallå? - Hej.
Hej.
Vilket nummer ringer du från?
Min mobil dog.
Jag lånade bara en telefon av nån här.
Är allt okej?
Ja, jag ringde bara för att höra hur din morgon går.
Sen vi sågs för en timme sen, menar du?
Allt okej?
Ja. Ja.
Det slog mig bara att...
...jag tar så många stunder med dig för givna.
Jag stiger upp på morgonen och utför mina dagliga rutiner,
men det slog mig bara med...
...med klarhet att jag bara älskar dig så mycket.
Och jag tyckte jag borde säga det...
...för man vet aldrig.
Vad sägs om att jag ställer in våra planer för i kväll,
och tar på mig mina sexigaste joggingbyxor?
Det skulle jag älska.
Du, jag måste sluta för mitt
Zoom-möte med investerarna börjar strax.
- Ja. Okej. - Okej.
Jag älskar dig, raring. Vi ses i kväll.
Pappa?
Charlie?
Nej. Det är din andra son.
Vad gör du?
Jag kunde inte sova.
Så du klädde dig helt i svart och tog på dig dina skor
bara för att stå i ditt eget kök?
Jag tänkte att en promenad kunde hjälpa.
Låt inte mig uppehålla dig.
Jag älskar dig, grabben.
Vad?
Vad är det med dig?
Jag vet vilken enorm besvikelse jag är för dig.
Nej.
Nej, jag skulle aldrig känna så.
- Vad? Vad gör du? - Du. Vad är det som tynger dig?
Prata med mig.
Vad är det som pågår med dig?
Det är nästan årsdagen, pappa.
Jag tänker ständigt på Holly och hur orättvist alltihop är.
Hon kunde ha gjort nåt av sitt liv.
Och jag fixar inte ens trigonometri.
Hördu.
Max.
Livet är inte sånt.
- Det är komplicerat. Det är... - Tjejen är död.
Jag har hennes hjärta. Jag lever, men inte hon.
Tror du verkligen jag behöver höra att livet är komplicerat?
Nej.
Dra åt helvete.
Max.
Hur har din vecka varit?
Tja,
Daniela gick bakom ryggen på mig
och pratade med en god vän till mig om mig och mitt arbete.
Om saker hon borde ha pratat med mig om.
Så jag funderar på att packa mina saker och sticka.
Tror du det löser dina problem?
Varför har du problem med att jag lämnar en dålig situation?
Jag har inget problem med det.
Men tror du att det är möjligt att du faktiskt flyr från dig själv,
från vem du verkligen är?
Vet du, jag vet ingenting om dig.
- Det är inte mig vi pratar om här. - Nej, men hur ska jag lita på dig?
Kom igen, bara en sak.
Bara en.
Inte? Okej. Vad sägs om att jag säger en sak om dig?
Som att du gillar sötsaker.
Jag har godis på skrivbordet. Det är ingen statshemlighet.
Ja, men det förmedlar att du gärna vill bli omtyckt,
att du är en godsint person.
Och jag tror att psykologi sannolikt inte var din första kärlek.
Du har rätt. Jag hade många kärlekar.
Och för mig verkar du vara den sortens person
som ger upp mycket av dig själv för att hjälpa andra, särskilt män.
Och nej, nej, nej, du skulle aldrig lämna en dålig situation.
Jag tror att du hade en förälder som behövde tas omhand.
Ja.
Hon behövde dig så mycket att det är skälet till att du blev
typen som behöver rädda andra istället för att hjälpa dig själv
Jag vill att du går härifrån.
Nu.
Ja.
Hej, Jason. Ledsen att störa dig.
Jag hade bara ett par frågor. Jag råkade vara i närheten.
Sätt dig.
Vi har kollat upp Ryan Holders mobilregister.
Sista platsen innan den stängdes av var ett industriområde i södra Chicago.
Okej.
Han verkar ha åkt dit direkt efter att ni var och drack på Village Tap.
Jaså.
Nån aning om vad han kan ha gjort där
- mitt i natten? - Nej.
Du åkte inte dit med honom?
Nej.
Sa han inte vad han skulle göra där ute?
Nej.
Okej.
Det finns inte många övervakningskameror i den delen av stan,
men om jag hittar nåt intressant, så hör jag av mig.
Sa du faktiskt "dra åt helvete, jag säger upp mig"?
- Livet är för kort. - Okej. Okej.
Vad hette din chef?
Alan.
Skål för dig, Alan.
Men skit ner dig.
Dra åt helvete, Alan.
Hur så? Har du en skitstövel till chef i ditt liv?
Ja.
Du tittar på honom.
Så vänta, vad är det här? Vad exakt är det du sysslar med?
Jag äger en bilverkstad. Loyalty Motors. Du har nog hört talas om oss.
Inte?
Vi tar hand om alla snofsiga hipsters från Logan Square.
Ville du alltid äga en verkstad?
Om saker hade gått lite annorlunda hade jag kanske gått på UChicago med dig.
Det menar du inte?
Jag vet att det inte ser ut så, men jag var en rätt smart jävel förr.
Jag hade ett fullt akademiskt stipendium från UChicago.
Vad hände?
Dumma jag åkte fast för rattfylla sommaren efter examen.
Jag var på en fest för min polare.
Vi var packade, så vi singlade slant och jag förlorade.
Jag körde, och vi blev stoppade på vägen hem.
Undrar du nånsin...
Hela jävla tiden.
En omgång till, pojkar?
Det borde vi nog.
Jag tar en whisky. Vill du ha whisky?
Ja.
Tack.
Känner du nånsin, när du träffar nån,
att du är säker på att ni träffats förut?
- Ja. - Gör du?
Varsågoda, killar.
- Tack. - Ja.
Första gången jag ser dig är på trädgårdsfesten.
Och när din blick möter min,
känns det som om nåt maskineri bara har tagit över i min bröstkorg,
som om världar har kolliderat.
Jag har alltid vetat, rent intellektuellt,
att mänsklig åtskildhet är en illusion.
Vi är alla skapta av samma sak.
Exploderade bitar av materia bildade i eldarna från döda stjärnor.
Jag har bara aldrig känt det i benmärgen
förrän i det här ögonblicket med dig.
Jag minns bara delar av vad som sas,
hur du skrattade, hur vinet färgade dina läppar.
Och sen säger du till mig:
"En vän har vernissage i kväll.
Vill du följa med?"
Och jag tänkte: "Jag skulle följa med dig vart som helst."
Jag lämnar en värld i dag där vår pojke överlevde.
Där Max lever.
Jag tog nästan den Jasons liv på samma sätt som mitt togs.
Men jag inser nåt.
Jag behöver mitt liv och min familj, ingen annans.
"Jag brukade tänka...
...att livet handlade om att nå nån perfekt destination.
Eftersom jag inte hade nått den än, kände jag mig lite besvärad.
Men jag hade sett perfektionen.
Jag hade uppnått den, och jag börjar misstänka
att det är livets ofullkomligheter som uppgår till en annan sorts perfektion."
"Jag vill bara vara hemma...
...tillbaka på resan...
...med den här versionen av dig."
Hur kan jag hjälpa er, sir?
Känner du mig?
Ja, Jason, jag känner dig.
- Okej. - Åh, Matt.
Vad är...
- Vad vill du dricka? Vad står på? - Nej, inte i kväll.
Inte i kväll.
Du svängde förbi för en kram. Okej. Tack.
LIVET ÄR UNDERBART SUMMER FROST - UPGRADE
Hej.
Hej. Oj. Det ser gott ut. Hej.
Förlåt. Ryan ringde till slut.
Jag åkte och hämtade honom på en bar i Gary,
och han hade supit rejält.
Är han okej?
Tja, han är... Nej.
Han är i rätt dåligt skick.
Han går igenom en del saker.
Var är han nu?
Han är hemma och sover ruset av sig. Han är...
Han borde kanske inte vara ensam.
Jag ringde Mindy. Hon är på väg.
Bra.
Och jag måste ringa inspektör Mason.
Bara för att meddela henne.
Sms:a mig Mindys nummer.
- Jag ringer och kollar med henne. - Ja. Ja.
Hej. Kan jag hjälpa er?
- Ja. Jag vill köpa ett handeldvapen. - Okej.
Jag vet inget om dem.
Ingen fara. Vad är syftet?
- Hemförsvar, bara. - Okej.
Så, här har vi en Glock 23.
Den är .40 kaliber. Tillverkad i Österrike, väldigt kraftfull.
Vi har en sub-kompakt version om du vill ha nåt lite mindre.
Så den skulle fälla en inkräktare?
Oh, ja. Det gör den.
De lär inte resa sig heller.
Är den... Får jag... Hur många kulor...
- Patroner. Tretton. Ja. - Patroner?
Så, ja.
- Vad tycks? - Ja.
- Det känns som ett vapen. - Ja.
Jag kan visa några fler.
Jag har en fin Smith & Wesson .357 om du föredrar en revolver.
Nej. Den är perfekt. Jag tar den.
Okej, toppen. Har du ditt licenskort?
Vad är det?
Din vapenlicens från Illinois delstatspolis.
Och hur skaffar jag en?
Du måste ansöka om den.
Okej.
Under tiden,
har du nåt som pepparsprej eller tårgas?
- Ja, visst. Här borta. - Ja?
Jag rekommenderar Fox Labs pepparsprej. Den har 5,3 miljoner Scoville-enheter.
Marknadens hetaste och starkaste.
Toppen. Jag tar den.
- Och kan jag få se en kniv? - Ja, här.
Söker du nåt särskilt...
- Nej. Den här? - Bra val.
Det här är en Spyderco Civilian.
Utformad för självförsvar och närstrid.
Var försiktig, bara.
- Ja. Jag tar båda. - Okej.
Toppen.
Jag slår in dem där borta.
- Tack för köpet. - Tack.
- Ha det bra. - Ja.
Ändrade du dig om kniven?
Jag ville köpa en pistol.
Jag vet bara inget om dem.
Hade vi inte just den här konversationen?
Vad pratar du om?
Vi gjorde just det här.
Jag visade dig en Glock. Du hade inte din licens.
Du köpte tårgas och en kniv.
Nej, jag har aldrig varit här.
Okej. Har du en tvilling?
Nej.
Menar du att nån just var här som ser ut som jag?
Ja. Ja, exakt som du.
Samma kläder och... Eller, han hade inte...
Han hade inte fingret spjälat.
Hur länge sen var det?
Han gick ut 20 sekunder innan du kom in.
Vet du i vilken riktning han gick?
Det såg jag inte.
Vill du tala om vad fan som pågår?
Undertexter: Kristina Donnellan