ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ БЛЕЙКА КРАУЧА
ТЕМНА МАТЕРІЯ
РАЯН
ТИ НЕ ВІДПОВІДАЄШ.
НАДІЮСЯ, ВСЕ ДОБРЕ. Є НОВИНИ?
Це я.
Гей.
Що це?
Вечеря. Подумав, що сьогодні готую я.
Довго ще плануєте на мене дутися?
Я відчиню.
Привіт, я детектив Мейсон.
Батьки вдома?
Дякую.
Знаєте, чому я прийшла?
- Ні. - Не знаю. Ні.
Ви знайомі з Раяном Голдером.
Ще з коледжу.
Дуже давно.
Два дні тому
його дівчина, Мінді Стюарт, заявила, що він пропав безвісти.
Пропав?
За 12 годин ні разу не вийшов на звʼязок. Каже, це незвично.
І не прийшов на заплановану вечерю.
Коли ви востаннє бачили містера Голдера?
Я його бачила... Це було пʼять днів тому.
- А де бачили? - У нього вдома.
- І яким він здавався? - Та ніби все було нормально.
Нічого незвичайного?
Я нічого не помітила.
А ви? Коли востаннє бачили містера Голдера?
Так, я його бачив три дні тому.
Де?
У Village Tap. Це бар.
У нас є запис вашої розмови з камери спостереження.
Ну от...
Схоже, це останнє місце, де містера Голдера бачили й чули.
У якому стані він був?
Ну, якщо чесно...
не дуже доброму.
Чому ви так вирішили?
Головне, що я помітив – він у той вечір багато пив.
Це незвично?
Так. Він зі школи не вживав алкоголю.
Я не бачив, щоб він пив.
А куди ви з ним пішли після бару?
Я пішов додому, а...
куди він подався, я не знаю.
Дуже вам дякую.
Згадаєте щось інше – мій мобільний на звороті.
Дякую.
Не проводжайте.
Ходімо нагору.
Ось чому я ходила до Раяна.
Де ти це знайшла?
Я стежила за тобою до складу.
І віднесла одну ампулу Раянові, спитати, що це.
Це не те, що ти думаєш.
Це експериментальна сполука, призначена для того, щоб вимикати
певні ділянки префронтальної кори.
Для чого?
Щоб я спостерігав за макроскопічними об'єктами в суперпозиції.
Раян створив її для мене.
А чому він мені не сказав?
Він підписав нерозголошення. Чому ти не прийшла з цим до мене?
Бо я відчуваю, що ми стаємо чужими людьми, і це дуже неприємно.
І страшно.
Ти це вживаєш?
Не бреши мені.
Так.
Воно на тебе впливає?
Побічні ефекти досить сильні.
Не вживай більше.
Добре.
- Зможеш перестати? - Так.
Я перестану.
А що на тому складі?
Багато всякого з...
Для мого проєкту.
Таке враження, що ти його приховуєш.
Бо я приховував.
Мабуть, почувався винним, що прагну більшого, роблю щось більше.
Тому так.
Ти впевнена, що нам це потрібно?
Я думаю, ми змарнуємо дві ампули.
Змарнуємо цілий день.
Слухай, я знаю.
Але всі тести показали, що препарат спричиняє звикання,
і його не перевіряли за умов такого тривалого вживання.
Ми так живемо – в стані «бийся або тікай» – уже 29 днів.
Дуже потрібен перепочинок.
Необхідне щось цілковито інше.
- Припис лікаря. - Добре.
Підійдіть усі до мене,
стаємо підковою, як ми вчилися.
МУЗЕЙ ЕНЕРГІЇ
Хто знає, чому ми сюди прийшли?
Дивіться.
Памʼятаєте, що ми святкуємо на тижні холодного синтезу?
Запуск першого термоядерного реактора.
Так. Готові заходити?
- Так! - Тоді за мною.
Куди ти нас привела?
Точно не знаю.
Я не описувала цей світ.
Зосередилася на ідеях, заради яких варто в цей світ потрапити.
Наприклад?
Люди не сперечаються про базові факти,
технології не знищують довкілля і людство.
Але найбільше я писала про емпатію.
Вітаю.
Дві порції гарячого шоколаду.
- Дякую. - Дякую.
То ти писала про людей, не про речі.
Життя – це те, з ким ти його ділиш, так?
Смачно?
Так.
Стаканчик можна їсти.
- Так. - Смачно, правда?
Молодець!
Це називається Шпиль.
Над Центром Обами. Найкращий у місті.
Моя подруга – менеджер. Скажіть, що ви від Сід.
Дякую.
- Це Чикаґо прекрасне. - Так.
Стій, що? Ми вже йдемо?
Я йду.
Це сюрприз. Зустрінемося через дві години?
Добре. Де?
Наприклад, у цьому ресторані?
Добре.
Згода?
Супер.
Вибач. Бувай.
- Повторити? - Так.
Ні, я хочу. Я попрошу.
Усе буде супер. Буде супер.
- Добрий день. Привіт. - Привіт.
- Ви б не могли нас сфоткати? - Авжеж.
Дякую.
- Оця кнопочка вгорі. - Так.
У вас якась особлива подія?
У нас ювілей.
- Ура. - Надіюся, вийшло.
- Ви такі щасливі. - Дякую.
Ви з партнеркою теж.
Я вас з нею сфотографував.
- Він таке робить. - Вибачте.
Ви такі симпатичні, я не втримався.
Давно ви разом?
Що?
Та не дуже давно.
ШПИЛЬ ЧИКАҐО
Дякую.
Ух ти.
Тут дивовижно.
Я дуже недоречно вдягнений.
Це тобі.
Добре.
Тоді зараз повернуся.
Гарний. Просто красунчик.
Так. Звичайне вмивання творить дива.
- Будьмо. - Так.
Я тобі щось приніс.
Заплющ очі.
Усе, розплющуй.
Звідки?
Побачив на вітрині крамнички, коли блукав містом.
- Запамʼятав. - Так.
Дякую.
Так.
- Серйозно? - Я мусила.
- І? - Ти не науковець.
А хто я?
Страховий агент.
Це нудно.
Я й себе пошукала.
Цьогосвітня Аманда Лукас пропала безвісти два роки тому.
Як і я, вона народилася в Сіетлі,
але це місто тепер у країні під назвою Каскадія.
Як і я, вона росла в Сан-Паулу, а в Чикаґо переїхала в 17 років.
Має громадянство кількох країн.
А різниця в тому, що її батьки померли, а брата ніколи не було.
Ого.
Тому це...
ідеальна ситуація.
Завдяки розпізнаванню облич і скануванню сітківки
я змогла за десять хвилин оформити новий паспорт.
У цієї Аманди дуже хороший кредит у банку.
Про що ти взагалі говориш?
Я залишаюся.
Я більше так не можу.
Я думаю, ти теж розумієш.
У тебе є дім, який ти шукаєш, а в мене його нема.
У свій світ я повернутися не можу.
Я зовсім сама, у мене тільки ти.
А ти навіть не мій Джейсон.
Тому ти мене покидаєш?
Джейсоне.
Я хочу, щоб ти залишився.
Так.
Тобто я знаю, що існують незліченні світи з Джейсонами,
які розумніші за мене й залюбки залишилися б тут.
І мені прикро, що я... я не можу бути одним з них.
Хоч як мені...
Давай я тобі хоч кілька ампул залишу.
- Нащо? - Нащо?
Ми не знаємо, чи тобі це все підійде.
Жоден світ не ідеальний,
але ми повинні обрати і максимально добре влаштувати життя.
Що ти робитимеш? Куди підеш?
Переїду назад у Сіетл,
де ніхто вже не знає Аманди Лукас.
Почну з нуля.
Усе продумано. Ти впевнена?
Якщо свідомість творить наш звʼязок з реальністю,
тоді має значення не лише свідомість
людини, яка відчиняє двері.
Важливий і твій, і мій розум.
Ану ж це я заважаю тобі зʼєднатися з твоїм світом,
повернутися до них?
Ти дивовижна.
Пробач. Це все я.
- Я тебе в це втягнув. Я... - Ні. Ні.
Нічого подібного.
Ніякого жалю.
Надіюся, ти їх знайдеш.
Дякую.
НЕВИЗНАЧЕНІСТЬ ДАНІЕЛА ВАРҐАС
- Алло. - Привіт.
Привіт.
З якого це ти номера дзвониш?
У мене телефон розрядився.
Позичив тут у людини мобільний.
Усе добре?
Так, дзвоню спитати, як проходить твій ранок.
Ти про цю годину, яку ми не бачилися?
Точно все добре?
Так. Так.
До мене щойно дійшло...
що так багато моментів з тобою я сприймаю як належне.
Прокидаюся вранці, проживаю день,
але до мене дійшло з усією...
ясністю, що я дуже тебе люблю.
І я подумав, що треба тобі сказати, бо...
ніколи не знаєш.
Може, я скасую плани на цей вечір
і надіну свої найсексуальніші треники?
Було б чудово.
Я вже мушу прощатися, бо
скоро почнеться Zoom з інвесторами.
- Так. Добре. - Добре.
Я люблю тебе, котику.
До вечора.
Тато?
Чарлі?
Ні. Інший твій син.
А чого ти тут?
Не міг заснути.
Тому вдягнувся в чорне і взувся,
щоб походити вдома по кухні?
Я подумав, що можна прогулятися.
Я тебе не затримую.
Я люблю тебе, синку.
Що?
Що таке?
Я знаю, що я твоє величезне розчарування.
Ні.
Ні, я б нізащо так не сказав.
- Що? Що ти робиш? - Гей. Що таке?
Не мовчи.
Що тебе турбує?
Тату, скоро річниця.
Я постійно думаю про Голлі й усю цю несправедливість.
Вона могла стати кимось.
А я, тупак, провалюю тригонометрію.
Макс.
Життя не таке.
- Воно складне. Воно... - Дівчинка померла.
У мене її серце. Я живу, а вона ні.
Думаєш, мені треба слухати про те, яке складне життя?
Ні.
Відвали.
Макс.
Як минув ваш тиждень?
Ну,
Даніела діяла в мене за спиною,
обговорювала з моїм добрим другом мене й мою роботу.
Говорила про те, з чим повинна була прийти до мене.
Тому я думаю зібрати речі й піти.
Думаєте, це розвʼяже ваші проблеми?
Чому для вас проблема,
що я самоусунуся з поганої ситуації?
Для мене це не проблема.
Але чи може бути так, що насправді ви тікаєте від себе самого,
від себе справжнього?
Знаєте, я про вас зовсім нічого не знаю.
Ми не про мене говоримо.
Але як я можу вам довіряти?
Ну давайте, щось одне.
Лише одне.
Ні? Добре.
Тоді я вам розкажу щось про вас.
Наприклад, ви ласунка.
У мене на столі – цукерки.
Це не державна таємниця.
Так, але це свідчить, що ви любите подобатися,
що ви – хороша людина.
І я думаю, що психологія – не перше ваше захоплення.
Ваша правда. У мене багато захоплень.
Мені ви здаєтеся людиною,
яка жертвує собою, щоб допомагати іншим, особливо чоловікам.
І авжеж, ви б нізащо не втекли з поганої ситуації.
Я думаю, у вас хтось із батьків потребував догляду.
Так.
Вона так вас потребувала, що саме тому ви стали
людиною, якій потрібно рятувати інших, а не допомагати собі самій.
Я попрошу вас піти.
Негайно.
Так.
Вітаю, Джейсоне. Вибачте, що турбую.
У мене виникло кілька питань. Була у вашому районі.
Сідайте.
Ми нарешті отримали роздруківки дзвінків Раяна Голдера.
Остання локація перед вимкненням – промзона на півдні Чикаґо.
Так.
Схоже, він поїхав туди одразу після зустрічі з вами в барі Village Tap.
Ясно.
Не знаєте, що він міг робити в тій частині міста?
- Посеред ночі. - Ні.
Ви туди з ним не їздили?
Ні.
І він не казав, які в нього там справи?
Ні.
Ясно.
Добре.
Знаєте, в тій частині міста небагато камер спостереження.
Але якщо знайду щось цікаве, я вам повідомлю.
Ти реально сказав: «Пішли ви, я звільняюся»?
- Життя коротке. - Добре. Гаразд.
А як звали колишнього боса?
Алан.
За тебе, Алане.
Але зʼїж пачку прутнів.
Пішов ти, Алане.
А що, в тебе теж є шеф-мудак?
Так.
Він перед тобою.
Чекай, а це про що? Чим ти займаєшся?
У мене СТО. Loyalty Motors. Ти міг про нас чути.
Ні?
Обслуговуємо багатеньких хіпстерів району Лоґан-Сквер.
А ти завжди хотів володіти СТО?
Якби все склалося інакше,
я міг навчатися з тобою в Чиказькому.
Та звісно.
По мені не скажеш,
але колись я був розумним засранцем.
Мав повну академічну стипендію в Чиказькому.
І що сталося?
Водіння в нетверезому стані влітку після випускного.
У друга був, на гулянці.
Ми були пʼяні в дим, тому кинули монетку, і я програв.
Сів за кермо, і по дорозі додому ми нарвалися на патруль.
А ти ніколи не думав...
Та весь час думаю.
Хлопці, повторити?
Мабуть, варто.
Я буду віскі. Хочеш віскі?
Так.
Дякую.
У тебе буває так, що зустрічаєш когось
і відчуваєш, що десь його бачив?
- Буває. - Буває?
Нате, пацани.
- Дякую. - Ага.
Вперше я побачив тебе на вечірці в саду.
І коли ми зустрілися поглядами,
я відчув, ніби в грудях у мене запускається якась машинерія,
ніби зіштовхуються світи.
Я завжди знав, суто на інтелектуальному рівні,
що людська окремішність – це ілюзія.
Усі ми зроблені з того самого:
розкидані шматочки матерії, сформовані в полумʼї мертвих зірок.
Але я ніколи не відчував цього знання своїми кістками,
до цієї миті тут, з тобою.
Я памʼятаю лише уривки розмови,
як ти сміялася, як вино забарвило твої губи.
А потім ти мені сказала:
«Одна моя подруга сьогодні відкриває галерею.
Хочеш піти?»
І я подумав: «З тобою я піду куди завгодно».
Сьогодні я покидаю світ, у якому вижив наш син.
Де Макс живий.
Я ледь не відібрав життя в того Джейсона, так само як він забрав моє.
Але я збагнув одну річ.
Мені потрібне моє життя, моя сімʼя, а не чуже.
«Раніше я думав, що...
у житті головне – досягти якогось ідеального пункту призначення.
Оскільки я його ще не досяг, то почувався ні в сих ні в тих.
Але я бачив досконалість.
Цього я досяг і починаю підозрювати,
що саме з недосконалостей життя складається якась інша досконалість.
Я просто хочу додому...
знову бути разом...
з цією версією тебе».
Що вам запропонувати, сер?
Ти мене знаєш?
Так, Джейсоне, я тебе знаю.
- Так. - Ох, Метт.
Що ти...
- Що питимеш? Ти чого? - Ні, друже, не сьогодні.
Не сьогодні!
Забіг пообійматися. Добре. Дякую.
ЦЕ ДИВОВИЖНЕ ЖИТТЯ ЗИМА ВЛІТКУ – АПҐРЕЙД
Привіт.
Привіт. Ух ти. Як гарно.
Вибач. Раян нарешті віддзвонився.
Їздив забирати його в бар у Ґері.
Він пішов у масштабний запій.
З ним усе добре?
Ну, він... Ні.
Він у поганому стані.
У нього там свої проблеми.
А де він зараз?
Вдома, хай проспиться.
Йому не треба бути на самоті.
Я подзвонив Мінді. Вона вже їде.
Добре.
А ще треба набрати детектива Мейсон.
Повідомити їй.
Скинеш мені номер Мінді?
- Я в неї спитаю. - Зараз.
Вітаю. Допомогти?
- Так. Я хочу купити пістолет. - Добре.
Я в них зовсім не розбираюся.
Не страшно. Для чого він вам?
- Захист житла. - Добре.
Ось, у нас є Glock 23.
Сороковий калібр. Виготовлено в Австрії. Солідна зупинна дія.
Можу принести субкомпактну версію,
якщо потрібне щось менше для дозволу на носіння.
Тобто непроханого гостя з ніг зібʼє?
Ще б пак. Однозначно зібʼє.
Так, що й не встане.
А тут... Можна... Скільки тут куль?
- Набоїв. Тринадцять. Так. - Набоїв?
Правильно.
- Ну як вам? - Так.
- Наче пістолет. - Так.
Можу показати ще кілька.
Є дуже хороший Smith & Wesson калібру 357, якщо хочете револьвер.
Ні. Цей чудовий. Я беру.
Ну добре. Картка власника зброї при вас?
А що це?
Посвідчення власника вогнепальної зброї, видане поліцією штату Іллінойс.
А як його отримати?
Треба написати заяву.
Ясно.
Добре.
А поки не отримаю,
у вас є якісь перцеві чи газові балончики?
- Так. Авжеж. Вони там. - Так?
Рекомендую перцевий спрей Fox Labs. Пекучість – 5,3 мільйона за Сковіллом.
Найміцніший на ринку.
- Супер. Беру. - Так?
- А ще можна подивитися ніж? - Вони там.
Шукаєте щось конкретне чи...
- Ні. Може, оцей? - Хороший вибір.
Це – Spyderco Civilian.
Розроблений для самозахисту і рукопашного бою.
Обережно.
- Так. Беру і те, і те. - Добре.
Чудово.
Зараз пробʼю на касі.
- Цінуємо вашу справу. - Дякую.
- Гарного вечора. - Так.
Передумали брати ніж?
Я хочу купити пістолет.
Тільки я в них зовсім не розбираюся.
Хіба ми вже про це не говорили?
Ви про що?
Ми щойно розмовляли.
Я показала вам Glock. У вас не було картки.
Ви купили балончик і ніж.
Я вперше в цій крамниці.
Ясно. У вас є близнюк?
Ні.
Тобто сюди приходив хтось дуже схожий на мене?
Так. Викапаний ви.
Той самий одяг і... Але він не...
У нього на пальці не було скоби.
Давно це було?
Він вийшов за 20 секунд до того, як зайшли ви.
А не знаєте, в який бік пішов?
Я не бачила.
Поясніть, що сталося.
Переклад субтитрів: Олена Любенко