Alice.
Selv om jeg ikke er her...
...er jeg alltid med deg.
Uansett hva som skjer,
vil øynene mine alltid se mot deg.
STRØM
BEHANDLE
Houston. Dette er Birdsong.
De er i live.
Jeg må ha svimt av.
De puster.
Jeg ser pusten deres!
Men de var døde... Herregud!
Jeg ser pusten deres.
De er i live.
...svimt av. De puster.
Jeg ser pusten deres!
De er i live. De puster. Jeg ser pusten deres.
Pappa, sett deg.
Sett deg.
Hør.
Mor døde.
Jeg er lei for det. Hun døde i ulykken.
- Unnskyld? - Liket hennes er der oppe ennå.
- Du var to dager med henne på hytta. - Jeg hørte det.
Mor lever. Hun er bare ikke her med oss.
Vi mistet mor.
Og det fins en annen Alice.
Det er hennes mor som kom tilbake.
Det fins et annet sted.
Noe som har med CAL å gjøre.
Alice.
Mor er psykisk syk.
Hva enn hun har sagt, er det ikke sant.
Mor lever.
Du tar feil, pappa.
Det er noe galt med maskinen. Bildet er korrupt.
Vis meg.
Siktelsen er at Mr. Caldera skjøt
kommandør Paul Lancaster i Lexington Avenue 60556
rundt kl. 21:05 på mandag den 8. november 2021.
Videre kastet den samme Mr. Caldera Mr. Ian Rogers
fra akterstavnen til SS Bernice, ved kysten av Santa Barbara,
klokken 23:35 på søndag den 17. oktober 2021,
noe som forårsaket død ved drukning for denne Mr. Rogers.
Vær så god.
Mr. Caldera sier han ikke er den som begikk forbrytelsene.
Videre ber han om en polygraftest
for å bevise sin identitet og hva han husker om disse tingene.
Dere må sammenligne mitt DNA med beboeren av Bud Calderas leilighet.
Men du nekter ikke for at du er Henry Caldera.
Jeg tror vi har fastslått at jeg iallfall ikke er den såkalte Bud Caldera.
Det jeg ville sagt, er at disse to herrene er én og samme person.
Med all respekt, de er ikke det. Du må fastslå hvor Bud Caldera bor,
hva hans personlige og økonomiske situasjon er.
Kort sagt trenger jeg hjelp til å finne ut hva slags liv han lever.
Les denne.
Å VÆRE MEG SELV
Jeg skrev ikke denne.
Gudene vet hvor mye den kostet. Sikkert millioner.
Men hun tok en jævla øks og dælja den 40 ganger.
Jeg beklager. På vegne av Den europeiske romfartsorganisasjonen.
Hun får behandling. Vi skal avskjedige henne.
- Sier du det? - Ja.
Jeg husker i 1964, da vi for første gang tok inn dameastronauter.
De fikk fysisk undersøkelse.
Og Steven Winderuss, operasjonsleder på den tiden,
skrev en rapport om problemet med kvinner i verdensrommet
og forviklingene med å tilpasse et temperamentsfullt psykofysiologisk objekt,
altså en kvinne, en komplisert maskin, altså et romskip.
Det er et problem vi aldri løste.
- Er du ikke bekymret for dette, Henry? - Nei.
Nei. Hva da? Det er en ting. Vi har liv å leve.
Ali... Alice?
Hallo?
Hva er det som skjer? Hvorfor er jeg innelåst?
Hvorfor er jeg her?
Snakker du engelsk? Russisk?
Vent, vent! Vær så snill! Vent.
Vent, vær så snill! Hallo?
Bare... kom tilbake! Vær så snill!
- Har hun mobilen sin? - Jeg vet ikke.
Hvorfor vet du ikke det? Jeg må prate med henne om noen ting.
Du trodde hun var død.
Alice. Spis frokosten din.
- Den smaker dritt. - Den smaker ikke dritt.
Du har aldri smakt dritt.
Du kan ikke treffe moren din om du tror på alt hun sier.
Dette er ikke PTSD.
Det er ikke en psykose.
Det er ikke schizofreni.
Det er det alle schizofrene og psykotiske sier.
Jeg må tilbake til datteren min.
Du spiller piano, sant?
Spill.
Det var brann på hytta mi.
Før det...
...så jeg datteren min. Den ekte datteren min.
Jeg har ikke sett henne siden før jeg dro opp til rommet.
Spill.
Er du en mor?
Du reiste med datteren din.
Hun var veldig syk etter brannen, men hun har det bra nå.
Hun er med faren sin.
Jeg kunne lukte henne.
Den ekte Alice.
Jeg kunne lukte datteren min. Jeg kunne det.
Om denne sykdommen ikke behandles, så blir den bare verre.
Hvorfor stopper du meg fra å se henne?
Vær så snill. Hun er barnet mitt.
Hun er barnet mitt, og jeg mistet henne.
Du er gravid.
Du vet vi må ta graviditetstest før vi foreskriver litium.
Det kan være giftig for fosteret.
Hva?
- Vanligvis ville vi gitt deg... - Å nei.
...1 800 milligram litium-7 for å roe ned symptomene dine,
men du er tidlig i svangerskapet.
Fire uker.
Vi har satt sammen en alternativ medisinterapi til deg,
men du må følge den. Ellers må vi gi deg sjokk igjen.
Jeg kan ikke ha dette barnet. Hvordan finner jeg tilbake til henne da?
Vær så snill.
Ta disse pillene. Jeg ser at du har det vondt.
Jeg takler smerte!
Dette er ikke galskap.
Jeg må tilbake til henne. Forstår du? Jeg kan ikke være her.
Hva faen er den lyden?
Det er en annen gjest. Du vil ikke møte denne personen.
Uhelbredelig.
Ikke gå...
Det er... Det er deg.
Det er flammer...
Brann! Brann!
Kapselen brenner.
Førti. Førtito.
Jeg er varm.
Varm! Verden er vrengt.
Ja?
- Henry? - Ja.
Det er Irena. Jeg må treffe deg. Det haster.
- Har du møtt Ian Rogers? - Jeg vet ikke hvem det er.
- Har du vært om bord i SS Bernice? - Ikke som jeg vet.
Møtte du Paul Lancaster hjemme hos deg i East Hollywood?
Jeg har ikke et hjem i East Hollywood, derfor møtte jeg ikke Paul Lancaster.
- Har du noen gang møtt Paul Lancaster? - Mange ganger.
- Under hvilke omstendigheter? - Husker ikke den opprinnelige grunnen,
men vi var begge ansatt ved NASA og jobbet med ISS-programmet.
Jeg som sjefstekniker for rakettdrift-laboratoriet,
han som astronaut og romferdskommandør.
- Skjøt du Paul Lancaster? - Nei.
- Men jeg tror jeg kan ha drept ham. - Hvordan?
Jeg fant opp en maskin som forårsaket,
eller åpnet for, muligheten for en dødelig ulykke i verdensrommet.
Jeg vil høre deg spille.
- Hallo! - Ilja!
Ba de deg komme?
Har du snakket med Magnus? Har du sett Alice?
Jeg har stilt mange spørsmål rundt denne sykdommen.
Spill, da. Jeg har aldri hørt deg spille piano før.
Ilja, dette kan høres sprøtt ut, men det er ikke en sykdom.
Jeg har lest om arbeidet til Henry.
Vet du hvor Caldera er? Hva han gjør? Kanskje jeg kan prate med ham.
De kaller det "astronaut-utbrenthet".
Følelse av dissosiasjon. Paranoia.
Følelsen av at kjente steder og folk er inntrengere.
Det har skjedd mange ganger. Heldigvis fins det medisiner.
Hvorfor kom du hit?
Irena er syk. Hun håper jeg tar over.
Det må være noen her som kan passe på folk.
Ilja, jeg har hørt opptak
av radiooverføringer fra kapselen hennes. Den gikk i stykker i rommet.
Hun døde.
Irena var kroppen som traff ISS.
Paul døde ikke. Det var meg.
Jo, om hun var kroppen som traff ISS, hvordan kan hun være her da?
Akkurat som jeg er her.
Vi... vi kom fra et annet sted.
Den mest logiske forklaringen på at dere begge er her,
- er at dere kom tilbake i live. - Jeg husker ikke henne.
Hun er sjef for Roskosmos, og jeg husker henne ikke. Jeg husker ikke CAL.
Jeg husker ikke Caldera. Jeg husker ikke datteren min.
Noe er galt med hukommelsen din.
Gå vekk.
Det er så mye for deg her, Jo.
Slutt å sørge og bli bedre.
Vær så snill.
Om du ikke blir bedre, blir du bare verre.
Jeg trodde jeg så henne. I snøen.
Og i et øyeblikk var jeg...
Jeg var glad for å se henne igjen.
Jeg følte hvor mye jeg savnet henne og hvor mye jeg elsket henne...
...og hvor trist jeg var.
Og så var hun borte.
Jeg står i midten.
Og de går begge gjennom ting som jeg ikke har peiling på.
De har hemmeligheter jeg ikke er del av. Jeg vet ikke hvordan man går videre.
Eller hvordan jeg skal hjelpe Alice videre.
Hvordan kan vi finne tilbake til hverandre igjen?
Vil du finne tilbake til hverandre igjen?
Føles som at vi svever i rommet.
Det føles bare som at vi alle svever i rommet.
Det må jeg si.
- Dette er bedre enn jeg er vant til. - Henry.
Du får meg til å føle meg merkelig bedre.
Hva?
Hva er nytt?
Kom igjen.
Du vet, for lenge siden, da jeg var i opplæring,
så dro Irena Lysenko opp til rommet. Og...
Og hun kom tilbake like hel.
Og du verden. For en lekker jente hun var.
Jeg møtte henne aldri. Men så dro jeg vekk.
Lenge var jeg ikke meg selv.
Men det er da jeg hørte at det var en ulykke der oppe,
og at Irena Valentina Lysenko ble kvalt til døde.
Sykdommen får deg til å tenke det.
Henry, vi opplevde begge en ulykke. Føltes rart å komme tilbake.
Det var det jammen.
Du følte at et annet menneske gikk ved din side.
Noen som har sovet i senga mi
og gått med klærne mine og spist den jævla grøten min.
Du er eksperten. Om jeg begynner å ta disse igjen,
vil det jevne ut min lille personlighetsforstyrrelse?
Henry, hva er i veien?
Jeg er ikke Henry.
Henry er borte.
Bank i bordet, om jeg er heldig, så vil han aldri komme tilbake igjen.
Men han vil huske hvem han var, og han vil leve ut min gamle alder,
mine avhengigheter og mine jævla tabber.
Bli med meg til St. Sergius. Jeg kan hjelpe deg.
Jeg trenger ikke hjelp. Jeg er den som vant nobelprisen.
Jeg ble avbildet med Reagan og Muhammad jævla Ali.
Det er meg.
Og du kan fortsette å nekte for det og dekke det til, som du alltid har gjort.
Tror du på spøkelser?
Jeg vet ikke.
Noen ganger tror jeg at pappa er her.
Jeg vet han døde, men av og til tror jeg at han er her.
Wendy, jeg tror mamma er død,
og det er en annen her som lever.
Jeg vil bytte plass med deg.
Halvt levende, halvt død er bedre enn helt død.
Kanskje enkelte kan være der og ikke der.
Hva skjedde med faren din?
Han var litt gæren i begravelsen til mamma.
Jeg vet ikke.
Han dro for å treffe en astronaut og ble skutt.
Han er på sykehuset nå.
Jeg er litt trist.
Jeg er fortsatt trist for det med mamma. Jeg tror jeg så spøkelset hennes.
- Faren din er kul, da. - Han er gretten.
Han er en fin pappa.
Ja. Han er vel det.
Pappa, jeg vet det bare er fantasi...
...det hun sa.
- Jeg vet hun ikke døde. - Jeg er så glad for å høre deg si det.
Så, kan vi besøke henne?
Ok.
- Vil du ha det i esken? - Hva er det?
- Noen ting de fant utenfor hytta. - Ja.
Alt det er merket "stue".
- Ja. - Bra. Ok.
Siste sjanse, Alice. Vil du sjekke at du ikke har glemt noe oppe?
Alice?
Hører du meg?
Vil du leke en lek?
Er mamma der?
Jeg vil vite om jeg så henne på hytta.
Vær så snill?
Når trollmor har lagt
Sine elleve små troll
Og bundet fast dem i halen
Jeg vil prate med henne. Vær så snill.
De vakreste ord hun kjenner
Vi skal dra nå.
Alice.
Ha det.
Å, ha ja ja ja, boff
Å, ha ja ja ja, boff, boff, boff
Å, ha ja ja ja, boff
Der.
Jeg skal slutte å lete etter mamma.
Ok.
Det fins en annen Alice. Hun fins et annet sted.
Hun fikk mamma i stedet for meg.
Fin måte å se det på.
Jeg kan ikke være sint for at hun var heldigere.
Jeg er så stolt av deg.
Er jeg modig?
Du er utrolig modig.
Barnet mitt.
Og polygrafen?
Bestått med glans.
Og DNA-et?
Om jeg har rett, tvinner min i en annen retning
enn den dere fant hos Bud Caldera.
Niks. DNA-et er helt likt.
Og polygrafen beviser bare at du tror det du sier er sant.
Det er sant.
Sannheten er sjelden vare nå til dags. Har det gått deg hus forbi?
BERNICON IV. GJESTELISTE SS BERNICE
Henry, også kjent som Bud Caldera,
jeg pågriper deg formelt for drapet på Ian Rogers
og drapsforsøket på kommandør Paul Lancaster.
Du må ikke si noe,
men det kan skade forsvaret ditt om du ikke nevner
noe du senere bruker i retten.
Og dermed går vi videre til kvelden med den såkalte "dobbelthendelsen".
Tre uker etter drapet på Annie Chapman,
30. september 1888.
Det var en våt og elendig kveld.
Og ekstremt mørk.
Klokken 01:00...
...styrte klubbens forvalter ponnien og kjerra si gjennom den buen
og inn i passasjen.
Ponnien dro til venstre,
skremt av noe som skjulte seg i skyggen i alleen.
Jack the Ripper.
Om vi går videre til neste sted, kan jeg vise dere hvor.
Hva faen?
Jeg er pensjonert politimann.
Jeg vet det.
Lev ditt beste liv, Ian Rogers.
Hvordan går det?
Hvem er mennene oppe?
Det er bare én mann.
Hvem er han?
Den første mannen i verdensrommet.
- Hva? - Ta medisinen din. Spill piano.
Gjør ting som kroppen din er vant med. Det hjelper.
Ellers vil du knekke i to, tro meg.
Døde jeg der oppe?
Kan jeg komme tilbake? Kan jeg noensinne komme tilbake?
Er det to av deg?
En som er død, en som er i live?
Er det to av meg?
Hvordan forbedrer det vår kunnskap om oss selv?
Men om dette skjer der oppe...
Nok.
Du har et barn her å være mor for.
Og kanskje enda et på vei.
Godta det og gi slipp.
Hvordan kan jeg det? Jeg... kan ikke.
For hva enn det er, kan ikke gjøres ugjort.
Du kan ikke endre det.
Noensinne.
Det er gjort.
Lev.
- Jeg har tenkt på den andre Alice. - Ja.
Jeg tror hun føler at det er greit at du er her med meg.
Jeg føler at hun tror det er greit.
Vi har begge mistet noen, men vi har funnet noen også.
Betyr ikke at vi må glemme den andre.
Betyr bare at vi må godta det.
Godtar vi det?
Du er et enestående ungt menneske.
- Din mor ville vært utrolig stolt av deg. - Er du stolt av meg?
Ja.
Jeg trenger en mor.
Jeg trenger en Alice.
Det er meg. Mor, det kan være meg.
Det var det jeg så.
Dette kolliderte med ISS.
Alice tegnet dette.
VALJA-EN
Hun hørte deg nok prate om det.
Jeg prøver å være rasjonell.
Mannen min er her.
Datteren min er her.
Det er den samme verden jeg dro fra.
Men?
Jeg skal begynne å ta pillene...
...om det betyr at jeg...
At jeg ikke skal leve på en knivsegg.
Om det betyr at jeg kan komme hjem og være med dere.
Og hva med dette barnet? Du ville alltid ha et til,
men har ikke snakket om det siden før du dro.
Er vi i stand til å ha det?
Vil du ha det?
Vil du?
Mitt navn er Irena Valentina Lysenko.
Jeg er administrerende direktør for Roskosmos.
TIL: ASTRONAUTLISTE
I 1967 ble jeg den andre kvinnen i verdensrommet.
Siden den gang under Sovjetunionen, og siden kommunismens fall,
har det vært min byrde og mitt ansvar
å dekke til et enkelt faktum om romferd.
At det gjør folk gale.
Dette vet vi.
Dette vet dere.
Vi later som at det ikke er sant,
men veldig mange av oss ser og hører ting som ikke kan forklares...
...kanskje ikke engang ved å kalle det "galskap".
Jeg spør om dere kan være villige
til å avlegge rapport om deres egne utfordringer anonymt til meg.
Paul. Paul.
Paul, slipp.
- Jeg har sett noe! - Slipp!
Jeg beklager.
Ting er annerledes.
Magnus, virker jeg som din Jo?
Nei.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg, og jeg... Jeg vil ha deg mer enn før.
Jeg også.
- Får jeg sitte med deg? - Ja da.
Takk for at du passet på henne.
Her.
- Hva heter du? - Irena Valentina Lysenko.
Men vennene mine kaller meg Valja.
Ned i kaninhullet med deg, Alice.
Alice!
- Til evigheten og forbi! - Bare gi meg et øyeblikk.
- Mamma? - Ja?
Kan jeg spørre deg om noe?
Om det som skjedde skjedde...
Om jeg er herfra og pappa er herfra, og du er derfra...
Hvor vil babyen være fra da?
Alice, selv om jeg ikke er her...
...er jeg alltid med deg...
...og pappa.
Jeg tror ikke du forstår hvor mye jeg...
Jeg ville bare være til stede og se deg vokse opp.
Uansett hva som skjer...
...ser øynene mine alltid mot deg.
Og hjertet mitt...
...slår med deg, vennen.
Jeg er så glad i deg.
Mer enn du kan forestille deg.
Min elskling.
TIL MINNE OM DIRK HEIDEMANN, BOBBY MCGEE OG SIMONE BÄR
Tekst: Ekaterina Pliassova