DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Po dvou nocích o samotě v jihoafrické buši…
jsou lvíčata konečně zase u své mámy.
Ale jejich sestra Kaya se pořád pohřešuje.
Tahle malá lvice byla opatrnější než její bratři a skrývala se,
dokud neměla jistotu, že je vzduch čistý.
Ale tento něžný okamžik musí být krátký.
Máma cítí silný pach levharta,
takže nesmí s lvíčaty zůstávat na místě.
Závisí na tom jejich přežití.
Miminka narozená v divočině se musí často přesouvat.
PŘESUN
Potřebují najít jídlo,
vyhledat bezpečí
nebo se prostě přestěhovat domů.
JIŽNÍ AFRIKA MPUMALANGA
Kaya a její bratři jsou na cestě do nového doupěte.
Každá nová skrýš je ochrání před nepřáteli.
Ale cestování ve dne je riskantní.
Musí se držet mámy.
Doposud byl malý skalní výběžek celým jejich světem.
Takže tato cesta africkou domovinou jim otevírá oči.
Kaya poprvé pořádně vidí území smečky Mala Mala
a sousedy, se kterými se o něj bude dělit.
Ale tato perlička nemá z Kayi zrovna radost.
Tohle lvíče ještě nechápe, že je největším africkým predátorem
a že se jich všichni bojí.
Byla to dlouhá cesta.
A protože je Kaya nejmenší…
je unavená a má hlad.
Začíná zaostávat.
Dá se s tím udělat jediné.
Cestovat s dětmi je pro samoživitelky náročné.
Z pastvy se najednou
ozývá povědomé volání.
Mláďata se drží při zemi.
Každý neznámý lev je hrozbou.
Ale tahle lvice patří do rodiny.
Mámina mladší sestra.
Lvice jsou srdcem a duší smečky.
Vytváří celoživotní pouta
a vychovávají lvíčata společně.
Toto pouto je nepopiratelné už při prvním setkání s tetou.
Ta jim teď pomůže s hledáním nového doupěte.
Je to blízko břehu řeky Sand.
Tato řeka, která se táhne 25 kilometrů středem jejich území,
je životadárnou silou smečky Mala Mala.
Její vzácná voda přitahuje zvířata, která lvi rádi loví.
Máma už pár dní nic neulovila.
Ale teď, s pomocí sestry,
by mohla být úspěšnější.
Pokud se brzy nenažere, lvíčata to nepřežijí.
Společně schovaly lvíčata v křovinatém úkrytu
a vydávají se na životně důležitý lov.
COSTA RICA GUANACASTE
Novorozeňata obvykle potřebují čas, aby se mohla vydat na cestu.
Některá mláďata se ale na cestu vydávají hned po narození.
Tropické pobřeží Střední Ameriky.
Pro tisíce mořských živočichů je to začátek cesty.
Tohle jsou karety zelenavé.
Každá z nich je nastávající matkou.
Přeplavaly celý oceán, aby se sem dostaly.
Na pláž, kde začal jejich život.
Každý rok se sem vrací hnízdit
a vyprodukovat další generaci mořských želv.
Říká se tomu arribada, neboli příchod.
Během několika dní
tu budou pohřbeny miliony vajíček.
Tato máma je jedna z posledních příchozích.
Míří do zadní části pláže za hranici přílivu,
kde její snůška 100 vajíček bude před vlnami v bezpečí.
Když jsou děti schované,
je čas odejít.
Ale její mise nezůstala bez povšimnutí.
Po píscích se pohybuje lovec.
Jaguár.
Jeho lesní domov se smršťuje,
což ho nutí lovit dál od domova.
Zjistil, že na pláži je možné najít potravu.
Pokud se máma dostane k příboji, mohla by to přežít.
Svým příchodem
zaplatila tu nejvyšší cenu, jakou jako matka
může za potomky, které nikdy nepozná, zaplatit.
Ale za pár týdnů…
bude její příběh pokračovat.
BORNEO ZÁPADNÍ KALIMANTAN
Být v pohybu nemusí nutně znamenat být na cestě.
Někdy je to o těch prvních váhavých krůčcích za nezávislostí.
Toto je hustá indonéská tropická džungle.
Nahoře v korunách, 20 metrů nad zemí,
je Orangutan.
Matka se svým miminkem.
Jen málokdo má ve světě zvířat silnější pouto.
Mina, její dcera, je teprve pár měsíců stará.
Od narození je přilepená ke své mámě.
Její tělo používá jako prolézačku,
aby se najedla,
a dokonce i prospala.
Ale teď je Mina ve věku, kdy chce víc svobody.
V džungli má koneckonců co prozkoumávat.
Obrovská rozmanitost zvířat a rostlin.
Ale které stromy jsou bezpečné k lezení?
Co se servíruje?
A kde?
Proto každou minutu svých prvních sedmi let
stráví s mámou.
Tak dlouho potrvá, než načerpá všechny její znalosti a moudrost.
Ale Mina má problém.
První mámino dítě v útlém věku nenadále zemřelo.
Zdá se, že je kvůli této vzpomínce na své prvorozené ochromená strachem.
Každý Minin pokus vzdálit se od jejího boku
je překažen.
Nesmí lézt.
Nebo něco zkoušet.
Ani když jsou přímo vedle sebe.
Tato přehnaná ochrana Minu brzdí.
Ale tohle dítě je tak trochu rebel.
Zoufale touží po svobodě, a tak mámě začíná vzdorovat.
Její neustálé vrtošení matku unavuje.
Nikdy jí nedá pokoj.
A držet si dítě takhle u sebe má samozřejmě i svoje nevýhody.
Máma to konečně pochopila.
Pro Minu je to jen malá výhra.
Zdaleka nemá svobodu celého lesa.
Ale pro její mámu je to obrovský krok.
Tím, že nechala Minu udělat první krůčky,
si uvědomila, že dobrá máma
musí umět dát svým blízkým svobodu.
V Kostarice je teplá a jasná noc.
Probouzí se tu nový život.
Malinké karety zelenavé lezou pod rouškou tmy
ze svých zahrabaných hnízd.
Každé čerstvě vylíhnuté mládě pohání instinkt,
který je navádí za nejjasnějším obzorem do moře.
Musí zdolat jen 20 metrů písku.
Ale když neměříte ani 5 centimetrů,
je to pro vás maraton.
Vynořují se jich tisíce,
z čehož je vidět, jak je líhnutí synchronizované.
Tento půlnoční útěk byl dlouho očekáván.
Predátoři se rozhodli přijít a využít této hostiny.
I starý nepřítel je zpátky.
Požírají jednu po druhé.
Tisíce z nich to nepřežijí.
Ale někteří z nich tuto smrtelnou uličku zdolají
a dostanou se do bezpečí moře.
Nahoře za hranicí přílivu
se vynořuje poslední.
Želvičky z hnízda své zemřelé matky se dostávají na povrch.
Tato malá samička
poprvé spatřuje úsvit.
Ale teď, za jasného světla, je na útěk do moře ta nejhorší doba.
Tato odvážná želvička se bez jakékoli pomoci vydává na cestu.
Zamotané kořeny stromů musí malé želvičce připadat jako pohoří.
Její sourozenci našli průchod.
Stačil jediný pád
a je z ní snadný cíl.
Ale ještě nekončí.
Zbývá přímý sprint do moře.
Ale pod širým nebem
se není kam schovat.
Supi hnědí zkoumají pláž.
A nad nimi
připravují nemilosrdný útok fregatky.
Na této pláži…
musí existovat snad sto způsobů, jak zemřít.
Příboj už má téměř na dosah.
Teď
už je to jen o štěstí.
Místo kde mámina cesta skončila.
Mohlo by být jejím začátkem?
Když se teď tato želvička dostala do oceánu, stráví v něm dalších 15 let,
než se zase vrátí na stejnou pláž,
aby na ní snesla svoje vajíčka a pokračovala v odkazu své mámy.
Rozbřesk v Jižní Africe přináší nadšení.
Máma má pro Kayu a její bratry lahodnou pochoutku.
V noci konečně se sestrou něco ulovily.
Teď může dát lvíčatům poprvé ochutnat maso.
Ale aby se k němu dostali, musí překročit řeku Sand.
Kaya se,
jako většina koček, bojí vody.
Je to tím, že je temná.
V jejích hlubinách číhají podivní tvorové.
Pro malou Kayu by byl pokus řeku přeplavat nebezpečný.
Ale její velcí bratři se o sebe musí postarat.
Teta lvíčat celou dobu hlídala úlovek
a čekala na jejich příchod.
Jako první k němu přistupují bratři.
Pevnou stravu ještě nikdy neměli.
Ale brzy se do toho pouští,
zatímco Kaya je už typicky opatrná.
Ale na té vůni je něco neodolatelného.
Toto čerstvé maso plné bílkovin
bude výživným doplňkem mateřského mléka.
Ale mají hosty.
Supy kapucíny.
Mrchožrouty, kteří pořád hledají svoje další jídlo.
Dospělí ví, že je to hodně špatná zpráva.
Protože kde je jeden sup,
jich brzy bude spousta.
Kroužící supi oznamují každému predátorovi mršinu.
A smečka Mala Mala
je zrovna poblíž na obchůzce.
Máma si není jistá, jak zareagují na její mláďata.
Ale je zajímá jen ta mršina.
Vtrhnutí smečky
je pro lvíčata tou nejhorší situací,
jak se poprvé seznámit s rodinou.
Postavit se mezi lva a žrádlo může být pro zranitelné lvíče osudné.
V tom všem zmatku…
přichází jejich máma o těžce vybojovaný úlovek.
A co hůř,
když se lvíčata běžela skrýt, ztratila je z dohledu.
Překlad titulků: Jan Matějka