NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Kahden eteläafrikkalaisessa metsässä yksin vietetyn yön jälkeen -
pienet leijonanpennut ovat vihdoin taas emonsa luona.
Mutta niiden sisko Kaya on yhä kateissa.
Veljiään varovaisempi Kaya -
on nokkelasti ollut piilossa -
ja odottanut, että reitti on selvä.
Mutta tämän hellyyden hetken on oltava lyhyt.
Kun alueella on voimakas leopardin tuoksu,
emon on pidettävä pentunsa liikkeellä.
Niiden selviytyminen riippuu siitä.
LIIKKEELLÄ
Luonnon eläinlasten on usein oltava liikkeellä.
Niiden on löydettävä ruokaa,
etsittävä turvaa -
tai muutettava toisaalle.
ETELÄ-AFRIKKA MPUMALANGA
Kaya ja sen veljet ovat matkalla kohti uutta pesää.
Jokainen uusi piilopaikka suojelee niitä vihollisilta.
Mutta päivällä matkustaminen on vaarallista.
Niiden on pysyttävä lähellä emoaan.
Tähän asti niiden maailma on rajoittunut tähän kivikkoon.
Tämä matka avaa niiden silmät niiden afrikkalaiselle kodille.
Kaya näkee ensi kertaa kunnolla MalaMalan lauman maat.
Ja naapurit, joiden kanssa se jakaa ne.
Mutta tämä helmikana ei ole yhtä iloinen nähdessään Kayan.
Pieni pentu ei vielä ymmärrä, että se on Afrikan ykkössaalistaja -
ja että kaikki pelkäävät niitä.
Matka on ollut pitkä.
Ja koska Kaya on pienin,
se on väsynyt ja nälkäinen.
Se alkaa jäädä jälkeen.
Siihen auttaa vain yksi asia.
Yksinhuoltajaäidin on rankkaa matkustaa lasten kanssa.
Yhtäkkiä ruohotasangolla -
kuuluu tuttu kutsu.
Pennut pysyvät matalalla.
Jokainen tuntematon leijona on uhka.
Mutta tämä kuuluu perheeseen.
Emon pikkusisko.
Naarasleijonat ovat lauman sydän ja sielu.
Ne muodostavat elinikäisiä siteitä -
ja jakavat kasvatusvelvollisuudet.
Ensimmäisessä tapaamisessa tädin kanssa -
sukuyhteys on heti selvä.
Nyt ne saavat apua uudelle pesälle pääsyyn.
Se on lähellä Sand Riverin rantaa.
Tämä joki kulkee 24 kilometrin matkan MalaMala-lauman reviirin läpi,
ja se takaa niiden selviytymisen.
Joen arvokas vesi vetää puoleensa eläimiä, joita leijonat mielellään metsästävät.
Emo ei ole tappanut päiviin.
Mutta nyt, kun sillä on siskonsa tuki,
se saattaa menestyä paremmin.
Ellei emo syö pian, pennut eivät ehkä selviä.
Yhdessä ne piilottavat pennut pensaisiin -
ja lähtevät elintärkeälle metsästysretkelle.
Vastasyntyneiden on vahvistuttava, ennen kuin ne voivat matkustaa.
Mutta joidenkin vauvojen on lähdettävä matkaan heti synnyttyään.
Keski-Amerikan trooppinen rannikko.
Tämä on tuhansien merieläimien matkan alku.
Nämä ovat etelänbastardikilpikonnia.
Jokainen näistä on odottava emo.
Ne ovat uineet meren poikki päästäkseen tänne.
Rannalle, jolta niiden elämä alkoi.
Joka vuosi ne palaavat pesimään.
Ja tuottamaan seuraavan sukupolven merikilpikonnia.
Ilmiö tunnetaan arribadana, saapumisena.
Vain muutaman päivän aikana -
tänne haudataan miljoonia munia.
Tämä emo on yksi viimeisistä saapujista.
Se suuntaa rannan perukoille, yli vuoroveden rajan,
jossa sen sadan munan pesä on turvassa aalloilta.
Kun vauvat on peitelty,
on aika lähteä.
Mutta sen suorittama tehtävä ei ole jäänyt huomaamatta.
Metsästäjä vaanii hiekalla.
Jaguaari.
Kun sen oma koti metsässä kutistuu,
se on pakotettu metsästämään kauemmas.
Se on huomannut, että rannalla on ruokaa.
Jos emo pääsee aaltoihin,
se saattaa selviytyä.
Tänne tullessaan -
se on tehnyt äärimmäisimmän uhrauksen, jonka emo voi tehdä -
jälkeläisten puolesta, joita se ei koskaan tapaa.
Mutta muutaman viikon kuluttua -
sen tarinaa jatketaan.
BORNEO LÄNSI-KALIMANTAN
Liikkeellä olo ei aina tarkoita matkantekoa.
Joskus on kyse ensimmäisistä haparoivista askelista -
kohti itsenäisyyttä.
Tämä on Indonesian tiheä trooppinen viidakko.
Ylhäällä latvustossa 20 metrin korkeudessa -
on oranki.
Emo pienen vauvansa kanssa.
Harvoilla on vahvempi side eläinten maailmassa.
Tytär Mina on vasta muutaman kuukauden ikäinen.
Se on roikkunut kiinni emossaan syntymästä asti.
Se on käyttänyt emon kehoa kiipeilyyn,
syömiseen -
ja jopa nukkumiseen.
Mutta nyt Mina on siinä iässä, että se kaipaa lisää vapautta.
Onhan viidakossa paljon tutkittavaa.
Valtava määrä erilaisia eläimiä ja kasveja.
Mutta mihin puihin on turvallista kiivetä?
Mitä ruokalistalla on?
Ja missä?
Siksi joka minuutti ensimmäisistä seitsemästä vuodesta -
kuluu emon kanssa.
Niin kauan kestää oppia emon tiedot ja viisaus.
Mutta Minalla on ongelma.
Sen emon ensimmäinen lapsi kuoli yhtäkkiä vauvana.
Vaikuttaa siltä, että muisto esikoisesta on tehnyt emosta pelokkaan.
Aina, kun Mina yrittää lähteä emon rinnalta,
emo estää sen.
Se ei saa kiivetä.
Tai kokeilla asioita.
Vaikka ne olisivatkin houkuttelevan lähellä.
Tämä ylisuojelu tukahduttaa Minaa.
Mutta tämä vauva on kapinallinen.
Mina kaipaa vapautta epätoivoisesti ja alkaa koetella rajoja.
Sen jatkuva venkoilu väsyttää emon.
Se ei anna emolle taukoa.
Ja vauvan pitämisessä näin lähellä on tietenkin huonotkin puolensa.
Emo ymmärtää vihdoin yskän.
Se on vain pieni voitto Minalle.
Ei mikään vapaalippu koko metsään.
Mutta se on virstanpylväs emolle.
Kun se antaa Minan ottaa ensiaskeleet,
se ymmärtää, että hyvä emo on sellainen,
joka päästää rakkaista irti.
Costa Ricassa on lämmin ja kirkas yö.
Ja uusi elämä alkaa.
Pimeyden turvin -
pikkuruiset etelänbastardikilpikonnat ryömivät esiin pesistään.
Jokaista juuri kuoriutunutta vauvaa ohjaa vaisto.
Ne lähtevät kohti kirkkainta horisonttia päästäkseen mereen.
Pesästä mereen on vain 20 metrin matka.
Mutta jos on alle viisi senttiä pitkä,
se on maratoni.
Kun tuhannet alkavat ryömiä esiin,
kuoriutumisen synkronia alkaa käydä selväksi.
Tätä keskiyön pakoa on odotettu.
Saalistajat ovat tulleet syömään juhla-aterian.
Tämä vanha vihollinenkin on palannut.
Poikaset napataan yksitellen.
Tuhannet eivät selviä.
Niistä, jotka lähtevät kujanjuoksuun,
osa pääsee meren suojiin.
Vuorovesirajan ulottumattomissa -
viimeiset ryömivät esiin pesästä.
Poikaset ovat päässeet pinnalle menehtyneen emonsa pesästä.
Tämä naarasvauva -
näkee ensivilauksen aamunkoitosta.
Mutta nyt, kirkkaassa päivänvalossa, on pahin aika juosta.
Kun kukaan ei ole ohjaamassa,
tämä rohkea vastakuoriutunut poikanen lähtee liikkeelle.
Sotkuiset puiden juuret näyttävät vuoristolta -
pienelle kilpikonnalle.
Sen sisarukset löysivät tien läpi.
Jos se kompuroi kerrankin,
se on helppo saalis.
Mutta peli ei ole vielä pelattu.
Suora sprintti eteenpäin.
Mutta avohiekalla -
ei ole paikkaa, minne piiloutua.
Mustakondorit vaanivat hiekalla.
Ja yläpuolella -
frigattilinnut hyökkäävät jatkuvasti.
Tällä rannalla -
voi kuolla sadalla eri tavalla.
Se on lähietäisyydellä aallokosta.
Nyt -
kaikki on tuurista kiinni.
Paikassa, jossa sen emon matka päättyi,
voisiko vauvan olla vasta alkamassa?
Päästyään mereen -
tämä vauvakilpikonna viettää seuraavat 15 vuotta merellä -
ennen kuin se palaa takaisin -
tälle samalle rannalle munimaan omat munansa -
ja jatkamaan emonsa perintöä.
Aamu sarastaa eteläisessä Afrikassa ja tuo mukanaan jännitystä.
Pentujen emolla on maukas herkkupala Kayalle ja sen veljille.
Yöllä se ja sen sisko saivat vihdoinkin tapettua saaliin.
Nyt sillä on mahdollisuus antaa pennuille ensimaistiaiset lihasta.
Mutta päästäkseen sinne niiden on ylitettävä Sand River.
Kuten useimmat kissat,
Kayakin pelkää vettä.
Se pelkää sen pimeyttä.
Syvyyksissä lymyilee outoja olentoja.
Pienen Kayan ei ole turvallista yrittää uida.
Sen isoveljien pitää huolehtia itsestään.
Pentujen täti on vartioinut ruhoa -
ja odottanut niiden saapumista.
Veljekset lähestyvät ensimmäisinä.
Ne eivät ole syöneet kiinteää ruokaa.
Pian ne käyvät kimppuun,
ja Kaya on tyypillisen varovainen.
Mutta jokin tuossa hajussa on vastustamatonta.
Tämä tuore liha, täynnä proteiinia,
on ravitseva lisä emon maidolle.
Mutta paikalle on saapunut vieraita.
Huppukorppikotkia.
Nämä haaskaeläimet etsivät aina seuraavaa ateriaansa.
Aikuiset tietävät, että tämä on huono uutinen.
Koska missä on yksi korppikotka,
siellä niitä on pian tusinoittain.
Kiertelevät korppikotkat mainostavat ruhoa kaikille saalistajille.
Ja MalaMalan lauma -
partioi sattumalta lähistöllä.
Emo ei tiedä, miten ne reagoivat sen pentuihin.
Mutta niitä kiinnostaa vain ruho.
Lauman ryntäys paikalle -
luo pahimmat olosuhteet -
pentujen ja perheen ensitapaamiselle.
Leijonan ja sen ruoan väliin meneminen voi olla kohtalokasta nuorelle pennulle.
Hälinän keskellä -
emo menettää vaivalla hankitun ruhonsa.
Mutta mikä pahinta,
kun ne juoksevat pakoon,
emo kadottaa pentunsa.
Tekstitys: Eveliina Paranko