EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Etter to netter alene i den sørafrikanske bushen…
…gjenforenes løveungene endelig med moren.
Men søsteren Kaya er fortsatt savnet.
Hun er mer forsiktig enn brødrene og har vært smart og gjemt seg.
Hun ville først være sikker på at kysten er klar.
Men dette ømhetens øyeblikk må være kort.
Med en sterk lukt av leopard i området
må mamma holde ungene i bevegelse.
Deres overlevelse avhenger av det.
Babyer som er født ville må ofte være på farten.
ALLTID PÅ FARTEN
De må finne mat,
søke trygghet
eller simpelthen flytte på seg.
SØR-AFRIKA MPUMALANGA
Kaya og brødrene hennes er på vei til en ny boplass.
Hvert nye gjemmested vil beskytte dem mot fiender.
Men å reise om dagen er risikabelt.
De må holde seg nær moren sin.
Hittil har deres verden vært begrenset til en liten utstikkerstein.
Så reisen åpner øynene deres for deres afrikanske hjem.
Kaya får sin første virkelige kikk på MalaMala-flokkens rike.
Og naboene hun vil dele det med.
Men denne perlehøna er ikke like glad for å se Kaya.
Den lille ungen forstår ennå ikke at hun er Afrikas mest topprangert rovdyr,
og at alle er redde for dem.
Det har vært en lang tur.
Og som den minste…
…føler Kaya seg trøtt og sulten.
Hun begynner å henge etter.
Det er bare én ting å gjøre.
Det er tøft som alenemor å reise med barn.
Plutselig er det et kjent kall ute fra gresslettene.
Ungene holder seg i ro.
Enhver fremmed løve er en trussel.
Men hun er i familien.
Mammas lillesøster.
Løvinner er flokkens hjerte og sjel.
De danner livslang tilknytning og deler pliktene med å oppdra ungene.
I dette første møtet med tanten deres
er båndet tydelig fra først stund.
Nå har de hjelp til å finne nytt hi.
Det er nær bredden av Sand River.
Denne elven strekker seg over 25 km rett gjennom deres territorium.
Den er livsnerven til MalaMala-flokken.
Det dyrebare vannet er en magnet for dyrene som løver liker å jakte på.
Mamma har ikke drept noe på flere dager.
Men nå, med støtte fra søsteren,
kan hun lykkes bedre.
Med mindre hun spiser snart, klarer ikke ungene seg.
Sammen gjemmer de ungene i buskene
og drar ut på en livsviktig jakttur.
Nyfødte trenger vanligvis tid til å bli sterke nok til å reise.
Men noen babyer må vandre fra første fødselsøyeblikk.
Mellom-Amerikas tropiske kyst.
For tusenvis av sjødyr er det starten på en reise.
Dette er bastardskilpadder.
Alle er forventningsfulle mødre.
De har svømt over et helt hav for å komme hit.
Til stranden der livene deres begynte.
Hvert år kommer de tilbake for å legge egg.
Og produsere neste generasjon havskilpadder.
Det kalles arribada, eller ankomsten.
I løpet av noen få dager
vil millioner av egg bli begravet her.
Denne moren er en av de siste som ankommer.
Hun drar øverst på stranden, bak tidevannlinjen,
der kullet med 100 egg vil være trygge for bølgene.
Med barna godt tullet inn
er det på tide å dra.
Men oppdraget hennes har ikke gått upåaktet hen.
En jeger følger i sanden.
En jaguar.
Med sitt eget skogshjem som krymper,
må han jakte lenger vekk.
Han har oppdaget at det er mat på stranden.
Hvis mamma kan nå bølgene,
kan hun klare seg.
Ved å komme hit
har hun gjort den største oppofrelsen en mor kan gjøre
for avkommet hun aldri vil møte.
Men om noen uker…
…vil historien hennes fortsette.
BORNEO VEST-KALIMANTAN
Å være på farten innebærer ikke alltid en reise.
Noen ganger handler det om å ta de første forsiktige stegene
mot uavhengighet.
Dette er Indonesias tette tropiske jungel.
Oppe i løvtaket, 20 meter lenger opp,
er det en orangutang.
En mor med sin lille baby.
Få har sterkere bånd i dyreverdenen.
Mina, datteren hennes, er bare noen måneder gammel.
Hun har klamret seg fast til moren siden fødselen.
Hun bruker kroppen hennes som klatrestativ…
…for å spise…
…og til og med å sove.
Men nå er Mina i en alder der hun vil ha mer frihet.
Det er tross alt mye å utforske i jungelen.
Et stort utvalg av dyr og planter.
Men hvilke trær er trygge å klatre i?
Hva står på menyen?
Og hvor?
Derfor blir hvert minutt av de første sju årene tilbrakt med mamma.
Det vil ta så lang tid å tilegne seg all kunnskap og visdom.
Men Mina har et problem.
Morens første baby døde tidlig og plutselig.
Det virker som om minnet om den førstefødte har gjort henne fryktsom.
Alle forsøk Mina gjør på å forlate hennes side, blir hindret.
Hun får ikke lov til å klatre.
Eller prøve ting.
Selv når de er fristende nære.
Denne overbeskyttelsen holder Mina tilbake.
Men denne babyen er litt opprørsk.
Hun er desperat etter litt frihet og tøyer grensene.
Den konstante rastløshet tærer på moren.
Hun får aldri fri.
Og det er selvsagt ulemper ved å holde babyen så nær.
Mamma tok endelig hintet.
Det er bare en liten seier for Mina.
Ikke helt skogen for sine føtter.
Men det er en milepæl for hennes mor.
Ved å la Mina ta sine første skritt…
…har hun innsett at en del av å være god mor
er å la sine kjære gå.
Det er en varm og klar kveld i Costa Rica.
Og nytt liv rører på seg.
Under dekke av mørket
kravler små bastardskilpadder ut av sine begravde reder.
Hver av disse små klekkingene er drevet av instinkt
og følger den lyseste horisonten for å nå havet.
Det er bare 20 meter med sand å krysse.
Men om du er mindre enn fem centimeter,
er det en maraton.
Når tusenvis begynner å dukke opp…
…blir synkroniseringen av klekkingen tydelig.
Mange har sett veldig frem til denne midnattsflukten.
Rovdyr har dukket opp for å nyte festmåltidet.
Selv en gammel fiende er tilbake.
Ettersom de blir tatt én for én,
er det tusenvis som ikke klarer seg.
Men av dem som frister skjebnen,
vil noen komme seg frem til havets sikkerhet.
Ovenfor tidevannlinjen
dukker de siste frem.
Klekkingene har nådd overflaten av sin avdøde mors rede.
Denne jentebabyen
får se daggry for første gang.
Men nå, ved dagens lys, er den verste tiden å løpe.
Uten noen som kan lede henne, våger denne dristige kreklingen seg utpå.
Sammenfiltrede røtter må virke som en fjellkjede
for en liten skilpadde.
Søsknene finner seg en vei.
Men med et lite fall
er hun et lett offer.
Men hun er ikke ferdig ennå.
Det er bare å spurte rett fram.
Men ute i det fri er det ingen steder å gjemme seg.
Svartkondorer saumfarer sanden.
Og fra oven
angriper fregattfugler nådeløst.
På denne stranden…
…virker det å være hundre måter å dø på.
Hun er nesten på skuddhold for bølgene.
Nå
avhenger alt av flaks.
Der morens reise endte…
…kan det være begynnelsen for henne?
Ved å nå havet
vil denne babyskilpadden tilbringe de neste 15 årene til sjøs,
før hun finner veien tilbake
til den samme stranden for å legge sine egne egg
og fortsette morens arv.
Med ny daggry i Sør-Afrika følger det spenning.
Moren deres har en godbit til Kaya og brødrene hennes.
I løpet av natten fikk hun og søsteren nedlagt et bytte.
Nå har hun sjansen til å gi ungene deres første smak av kjøtt.
Men for å komme dit må de krysse Sand River.
Som de fleste katter
er Kaya redd for vann.
Det er mørket i det.
De rare skapningene som lurer i dypet.
Det er ikke trygt for lille Kaya å prøve å svømme.
Mens storebrødrene må klare seg selv.
Ungens tante har voktet byttet
og venter på at de skal komme.
Brødrene er de første som nærmer seg.
De har aldri hatt fast føde før.
De langer snart i seg,
mens som vanlig Kaya er forsiktig.
Men det er noe med den lukten som er uimotståelig.
Dette ferske kjøttet, fullt av protein,
vil være et nærende tilskudd til mammas melk.
Men de har gjester.
Hettegribber.
Åtseldyr, alltid på utkikk etter neste måltid.
De voksne vet at dette er dårlige nyheter.
For der det er én gribb…
…vil det snart være flere titalls.
Gribber er en kunngjøring til andre rovdyr om at det er et bytte der.
Og MalaMala-flokken
er tilfeldigvis på patrulje i nærheten.
Mamma er usikker på hvordan de reagerer på ungene hennes.
Men de er bare interesserte i kadaveret.
Mens flokken kommer trampende er dette de verste tenkelige omstendighetene
for ungenes første møte med familien.
Å komme mellom en løve og mat kan være dødelig for en sårbar unge.
I all oppstyret…
…mister moren deres sitt hardt tilkjempet bytte.
Men verst av alt,
idet de løper i dekning, mister hun ungene av syne.
Tekst: Anniken Einan