NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Okavangon suiston laidalla Botswanassa -
uusi sukupolvi oppii maailmastaan.
Tämä riehakas joukko hyeenakoiranpentuja on vain kymmenen viikon ikäinen.
Kaikkein itsevarmoin niistä on Duma.
Se etsii aina seikkailua -
ja pitää itseään tulevana johtajana.
Pentujen vanhemmat ovat alfapari.
Mutta jokainen aikuinen tekee yhtä paljon töitä perheen kasvattamisessa.
Kun lauma metsästää,
Bamba-serkku vartioi pesää.
Tällä uskomattomalla tiimillä on yksi eläinkunnan vahvimmista siteistä.
Siteistä, joita pentujen on luotava -
ja jotka pian päättävät jopa Duman eloonjäämisestä.
PERHESITEITÄ
Monille luonnon eläinlapsille läheinen perhe -
voi olla erottava tekijä elämän ja kuoleman välillä.
UGANDA MWEYAN NIEMIMAA
Nämä neljä pentua ovat seepramangusteja.
Kolme sisukasta naarasta -
ja niiden kaino veli Quito.
Oltuaan neljä viikkoa pesässään -
ne saavat ensikosketuksen maailmaan.
Niistä huolehtii suuri 35 yksilön perhe.
Mutta pennut ovat helppoja kohteita saalistajille.
Quitolla ja sen siskoilla on vain 50 prosentin mahdollisuus -
selviytyä lähikuukausista.
Parantaakseen todennäköisyyksiään jokaisen pennun on löydettävä aikuinen,
joka opettaa ulkomaailmassa tarvittavat taidot.
Quiton emo jatkaa maidolla ruokkimista,
mutta päivittäisen lastenhoidon perhe hoitaa yhdessä.
Ja mitä vahvempi yhteys aikuiseen on,
sitä paremmat mahdollisuudet ovat.
Kaikilla pennuilla on nyt pari.
Paitsi Quitolla.
Se ei ole niin kova pomottamaan, että saisi aikuisen puolelleen.
Se on siis nyt omillaan.
Naaraspennuille opetetaan jo, mitä syödä.
Termiitit,
tuhatjalkaiset, kovakuoriaiset -
ja jopa pienet käärmeet maistuvat seepramangusteille.
Mutta kun sen siskojen vatsat täyttyvät, Quito-parka alkaa olla yhä nälkäisempi.
Se kerää rohkeutta lähestyäkseen isoveljeään Qubouaa.
Mutta tämä teini ei halua olla lapsenvahti.
Ellei se pian löydä aikuista tiimiinsä,
Quiton tulevaisuus ei ole varma.
Vaikka joillekin pikkuisille siteen luominen on vaikeaa,
Alaskan jäisissä vesissä olevaa vauvaa -
ja sen omistautunutta emoa ei saa eroon toisistaan.
Tämä pieni merisaukko on Kesari.
Se on neljä viikkoa vanha ja emonsa maailman keskipiste.
Yksinhuoltajaemo on kantanut sitä -
joka päivä kuukauden ajan.
Vaikka Kesari on syntynyt vedessä,
sen koordinaatiokyky ei ole vielä riittänyt uimiseen.
Muut Kesarin ikäiset pennut aloittelevat uintitunteja.
Ja Kesarinkin pitäisi aloittaa tunnit.
Mutta kun emolta saa ilmaisen kyydin, Kesari on tyytyväinen tilanteeseensa.
Se on todella hemmoteltu pentu,
mutta sukiminen on tärkeää.
Kun Kesarin turkkia pöyhii, ilma jää jumiin ihoon kiinni,
mikä tuo elintärkeää eristystä jääkylmältä vedeltä suojelemaan.
Ilman sitä Kesari ei kestäisi päivääkään.
Kaikki Kesarin tarpeet on tyydytetty.
Rasvaista maitoakin on aina saatavilla.
Kestää vielä viisi kuukautta ennen kuin Kesari on vieroitettu.
Se vie paljon energiaa emolta,
joka tarvitsee kipeästi ruokaa.
Mutta ruoan sukeltaminen -
tarkoittaa tyttären jättämistä yksin ja suojatta.
Se ei voi jättää Kesaria maalle.
Lähin saari on jo varattu.
Ja rannalle ei todellakaan voi mennä.
Emon ainoa vaihtoehto -
on jättää tytär meren pinnalle.
Mutta siinä on riskinsä.
Valkopäämerikotkat kalastavat täällä,
mutta niille kelpaa vahtimatta jätetty merisaukonpoikanenkin.
Vaaroista huolimatta -
Kesarin nukkuessa emo saa mahdollisuuden.
Meritähti on sen tarvitsema kalorikylläinen ateria.
Nopea vilkaisu tyttäreen,
ja santsikierrokselle.
Täällä rannikolla vuorovesitilanne muuttuu nopeasti.
Vain muutamassa minuutissa -
Kesari ajelehtii yli 90 metrin päähän siitä, mihin emo sen jätti.
Palatessaan emo huomaa, että sen rakas Kesari on kadonnut.
Jopa maailman omistautuneimmalla vanhemmuudella -
luonnossa kasvaminen on epävarmaa.
Varsinkin mangusti Quitolle,
joka ei ole vieläkään löytänyt ketään, joka opettaisi sitä.
Siskojen ja niiden mentoreiden suhteet -
vahvistuvat joka päivä.
Samoin käy itseluottamukselle.
Leikkitappelun avulla pennut oppivat itsepuolustusta,
ja Quito jää siitä paitsi.
Se hivuttautuu Qubouan viereen,
joka on jälleen kerran töykeä Quitolle.
Quito menettää muutakin kuin oppitunteja.
Mentorit ovat myös henkivartijoita.
Afrikanmarabou voi nielaista pennun kokonaisena.
Eivätkä saalistajat ole Quiton ainoa uhka.
Illan lähestyessä ilmestyy suurempi vaara.
Perhe on havainnut hajun vain muutaman metrin päässä pesästä.
Kilpaileva mangustijengi tuli niiden alueelle hetki sitten.
Reviirisodat ovat brutaaleja,
ja jos perheen kimppuun hyökätään, pennut eivät ehkä selviä hengissä.
Aikaa ei ole hukattavaksi.
Niiden on muutettava,
ja se on tehtävä nyt.
BOTSWANA OKAVANGON SUISTO
Eteläisessä Afrikassa myös hyeenakoirien perhe on uhattuna.
Lastenvahti Bamba on valppaana saalistajien varalta.
Se on huomannut niistä vaarallisimman.
Leijonan.
Vain 60 metrin päässä siitä, missä Duma sisaruksineen nukkuu.
Vaikka leijona on yksin, on se pienille pennuille tappava.
Bamba kohtaa vihollisen ja asettaa henkensä vaaralle alttiiksi.
Mutta tunkeilija ei hievahda.
Ja se on huomannut pennut.
Bamba on avuton yksin.
Mutta apujoukot ovat tulossa.
Yksi hyeenakoira ei ehkä pärjää leijonalle,
mutta neljä riittää lähettämään leijonan kotiin.
Vaara on ohi.
On illallisen aika.
Jokainen aikuinen antaa kaikkensa tälle perheelle.
Pentujen suojeleminen ja ruokkiminen on tiimityötä.
Mutta Duma ei ole vielä oppinut asettamaan muita etusijalle.
Sille jokainen ateria on mahdollisuus tuoda itseään esille.
Mutta pian Dumaa ei enää palvella.
Sen maailmasta tulee pian suurempi ja vaarallisempi.
Alaskassa Kesarin henki on jo veitsenterällä.
Poikanen on kadonnut.
Sen emo alkaa hätääntyä.
Yhtäkkiä -
se kuulee tutun kutsun.
Emo ja tytär ovat taas turvallisesti yhdessä.
Emon pelästyttyä -
se alkaa kohdella Kesaria tiukan rakastavasti.
Kesari pääsee alokasleirille.
Ensin lyhyitä pulahduksia, jotta Kesari tottuu veteen.
Sitten uimakoulu alkaa kunnolla.
Emon kannustuksen ja korvasta pidon avulla -
Kesari oppii hitaasti mutta varmasti.
Se on oppinut pinnalla polskimisen kahden viikon aikana.
Mutta veden alla sukeltaminen on aivan eri juttu.
Sen ruoanlöytöyritykset ovat epämääräisiä.
Mutta onneksi emo antaa sille yhä ruokaa.
Kesari kukoistaa.
Se ei ole enää rento vauva,
vaan pikkutyttö, joka kasvaa päivä päivältä itsenäisemmäksi.
Näiden kahden uskomaton side -
antaa Kesarille parhaat eväät tulevaisuuden kannalta.
Neljän kuukauden päästä tämä pentu jatkaa omille teilleen.
Mutta siihen asti -
nämä kaksi voivat nauttia arvokkaasta ajastaan yhdessä.
Ugandassa perheen vahvuus ei ole koskaan ollut niin tärkeää -
Quitolle ja sen siskoille.
Perhettä uhkaa hyökkäys, joten ne muuttavat toiseen pesään.
Matka on lyhyt, mutta naapurusto on vaarallista.
Tytöillä on joku, joka huolehtii niistä.
Mutta pienellä Quitolla ei ole ketään.
Kun matkasta on puolet jäljellä,
se on jo jäänyt muista.
Se on yksin avomaalla.
Gasellikotka on tarpeeksi suuri viedäkseen aikuiset -
sekä pennut.
Jos Quito huomataan, se ei voi selvitä.
Se voi vain kutsua apua.
Isoveli Quboua tulee apuun,
eikä hetkeäkään liian aikaisin.
Reitti on selvä,
ja perhe jatkaa matkaa.
Quiton hätähuuto oli Qubouan tarvitsema alkusysäys.
Ja viimein -
Quitolla on sen kaipaama erityinen side aikuiseen.
Edessä oleva perhe pääsee vihdoin uuden kodin turvaan.
Sieltä on järvinäkymät,
ja syötävää ja juotavaa on yllin kyllin.
Quitolla on ollut haparoiva alku,
mutta elämä alkaa hymyillä.
Qubouan haluttomuudesta huolimatta -
siitä on tulossa äärimmäisen huomaavainen mentori.
Polku aikuisuuteen on haastava.
Mutta perheen tuella Quitolla on kaikki mahdollisuudet kasvaa aikuiseksi.
Uusi päivä tuo mukanaan uuden virstanpylvään -
Dumalle ja sen sisaruksille.
Duman emo on päättänyt, että on aika lakata tuomasta ruokaa pennuille -
ja alkaa viedä pennut ruoan äärelle.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun ne ovat näin kaukana pesästä.
Ja rohkea Dumakin epäröi jonkin verran.
Pentujen ensimmäinen ateria on impala,
eikä Duma malta odottaa, että pääsee syömään.
Tässä perheessä pennut ovat etusijalla,
ja aikuiset syövät vasta kun pentujen vatsat ovat täynnä.
Duma ei ole kärsivällinen.
Kun sen kaitsijoiden huomio on toisaalla, se alkaa tutkia ympäristöään.
Ja kaikki sisarukset seuraavat sitä.
Termiittien keko on täydellinen kiipeilyteline.
Kun peloton Duma alkaa palata,
on selvää, ettei sillä ole aavistustakaan, minne suuntaan lähteä.
Duma on päättänyt johtaa -
ja valitsee suunnan.
Mutta suunta on väärä.
Tämä märkä maa on niille jotain aivan uutta.
Duma on saanut sisaruksensa kunnolla eksyksiin.
Saaliin luona Bamba tajuaa, että pennut ovat kadonneet,
ja muodostaa nopeasti etsintäryhmän.
Yleensä ne haistavat pennut,
mutta kun tuulee näin kovaa, ne eivät löydä pentujen hajua.
Pentujen henget riippuvat nyt niiden perhesiteistä.
Duma oppii, miten tärkeää on olla osa tiimiä.
Pennut tarvitsevat laumaansa,
ja ne tarvitsevat sitä nyt.
Tekstitys: Eveliina Paranko