EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
På utkanten av Okavangodeltaet i Botswana
lærer en ny generasjon om sin verden.
Denne bråkete gjengen er villhundvalper, bare ti uker gamle.
Den mest selvsikre av alle er Duma.
Hun er alltid på utkikk etter eventyr
og ser på seg selv som en fremtidig leder.
Foreldrene til valpen er alfa-paret.
Men alle voksne jobber like hardt for å oppdra familien.
Mens flokken er på jakt,
holder fetter Bamba vakt ved hiet.
Dette utrolige laget deler en av de sterkeste båndene
i naturens verden.
Bånd som valpene må knytte
og som snart vil bestemme om Duma overlever.
SOSIALE BÅND
For mange ville dyreunger kan det å være en del av
en nær familie utgjøre forskjellen mellom liv og død.
UGANDA MWEYA-HALVØYA
Disse fire ungene er båndmungoer.
Tre modige jenter
og deres blyge bror, Quito.
Etter fire uker inne i hulen deres
får de sin første kikk på verden.
De har en stor familie på 35 som passer på.
Men ungene er lette mål for rovdyr.
Quito og søstrene hans har bare 50/50 sjanse
til å overleve de neste månedene.
For å forbedre oddsen må hver unge slå seg sammen med en voksen
for å lære ferdighetene de trenger i verden utenfor.
Quitos mor vil fortsette å komme med melk,
men daglig barnepass er en familieaffære.
Og jo sterkere bånd de har,
jo bedre er sjansene deres.
Alle ungene er nå i par.
Alle unntatt Quito.
Han er ikke påtrengende nok til å overtale en voksen.
Så nå er han alene.
Jentene læres allerede hva de skal spise.
Termitter…
…tusenbein, biller
og selv små slanger står på menyen.
Men mens søstrene blir mettere,
blir stakkars Quito sultnere.
Han tar mot til seg for å nærme seg storebroren, Quboua.
Men tenåringen vil ikke være barnevakt.
Han må slå seg sammen med en voksen snart,
ellers er Quitos fremtid langt fra sikker.
ALASKA PRINCE WILLIAM-SUNDET
Mens noen små sliter med å knytte bånd…
…kan de i det kalde vannet i Alaska
knapt skille babyen og dens hengivne mor.
Denne lille oteren kalles Kesari.
Hun er fire uker gammel og midtpunktet i sin mors verden.
Hun har blitt båret rundt av sin single mor hver dag den siste måneden.
For til tross for at han ble født i vann,
har Kesari ikke hatt koordinasjon til å svømme hittil.
De andre ungene på hennes alder begynner å ta svømmetimer.
Og Kesari burde også det.
Men med gratis transport av mamma er hun tilfreds der hun er.
Hun er en virkelig bortskjemt unge,
men stell er viktig.
Ved å tuppere Kesaris pels blir luft fanget ved huden,
noe som gir henne viktig isolasjon mot isvannet.
Uten det ville hun ikke ha vart en hel dag.
Alle Kesaris behov er dekket,
inkludert fri tilgang på H-melk.
Det tar fem måneder til før Kesari er helt avvent.
Det tar mye energi fra moren,
som sårt behøver å spise.
Men å dykke etter mat
betyr å la datteren være alene og ubeskyttet.
Hun kan ikke forlate Kesari på land.
Den nærmeste øya er allerede bebodd.
Bredden er totalt utelukket.
Morens eneste mulighet
er å forlate datteren på havoverflaten.
Men det er risikabelt.
Hvithodehavørn kommer hit for å fiske,
men de tar så gjerne en oterunge som ligger alene.
Til tross for farene
tar moren sjansen mens Kesari sover søtt.
En sjøstjerne er kaloriene hun trenger.
Etter å ha sett innom datteren drar hun for å forsyne seg igjen.
På denne delen av kysten endrer tidevannet seg raskt.
På bare noen få minutter
driver Kesari 100 meter fra der moren forlot henne.
Vel tilbake innser hun at hennes dyrebare baby er borte.
Selv med verdens mest hengivne foreldre
er det svært utrygt å vokse opp i naturen.
Spesielt for mungoen Quito
som fortsatt sliter med å finne noen som kan seg av ham.
Forholdet mellom hans søstre og mentorene deres
blir sterkere for hver dag.
I likhet med selvtilliten deres.
Lekekamp er måten ungene lærer selvforsvar på…
…og Quito går glipp av det.
Han smyger seg frem til Quboua, men han blir feid vekk igjen.
Quito mister mer enn bare leksjoner.
Mentorer er også livvakter.
Maraboustorken kan svelge en hel unge.
Og rovdyr er ikke Quitos eneste trussel.
Når kvelden nærmer seg, oppstår en større fare.
Bare noen få meter unna hulen har familien fått teften av noe.
En rivaliserende gjeng mungoer har kommet inn på territoriet deres.
Revirstrider er brutale…
…og hvis familien blir angrepet, kommer ungene kanskje ikke derfra i live.
Det er ingen tid å miste.
De må finne seg en ny hule,
og de må dra nå.
BOTSWANA OKAVANGODELTAET
I Sør-Afrika er villhundfamilien også truet.
Barnevakt Bamba er i høy alarmberedskap etter rovdyr.
Og han har sett den farligste av alle.
En løve.
Bare 60 meter fra der Duma og søsknene hennes sover.
Løven er kanskje alene, men for små valper
er hun dødelig.
Bamba risikerer livet ved å konfrontere fienden.
Men inntrengeren rører seg ikke.
Og hun har lagt merke til valpene.
Bamba er hjelpeløs alene.
Men forsterkninger er på vei.
Én hund er kanskje ingen match,
men fire er nok til å jage vekk løven.
Faren er over…
…og det er tid for middag.
Alle voksne gir 100 % for denne familien.
Det er en laginnsats å beskytte og mate valpene.
Men å sette andre først er noe Duma ennå ikke har lært seg.
For henne er hvert måltid en sjanse til å hevde seg.
Men Dumas dager med oppvartning går mot slutten.
Hennes verden er i ferd med å bli større og farligere.
I Alaska balanserer livet til Kesari allerede på en knivsegg.
Den lille ungen er savnet.
Og moren hennes begynner å bli panisk.
Plutselig
høres et kjent rop.
Mor og datter er trygt gjenforent.
Etter frykten for å miste henne
bestemmer moren at det er på tide med streng kjærlighet.
Fra nå av er det bootcamp for Kesari.
Først korte dupp for å bli vant til vannet.
Så full svømmetrening.
Med morens oppmuntring, og litt forsiktig ørehold,
får Kesari sakte, men sikkert grepet på det.
På bare to uker har hun mestret å plaske rundt på overflaten.
Men å dykke under vann er noe helt annet.
Hennes forsøk på å finne mat går litt ujevnt.
Men heldigvis får hun fortsatt mat av moren sin.
Kesari blomstrer.
Hun er ikke lenger en avslappet baby,
men en liten jente som blir mer selvstendig for hver dag.
Det utrolige båndet disse to deler
vil gi Kesari den beste sjansen i fremtiden.
Om nye fire måneder vil denne lille ungen gå sin egen vei.
Men frem til da
kan disse to nyte sin dyrebare tid sammen.
I Uganda
har familiens styrke aldri vært viktigere
for Quito og søstrene hans.
De er utsatte for angrepstrusler og flytter på seg.
Det er en kort tur, men gjennom et farlig nabolag.
Jentene har noen som passer på dem.
Men lille Quito har ingen ved sin side.
Med halve reisen igjen
har han allerede havnet bakpå.
Han er alene i det fri.
En kampørn er stor nok til å ta både voksne og unger.
Hvis Quito blir sett, har han små sjanser.
Alt han kan gjøre, er å rope etter hjelp.
Storebror Quboua kommer til unnsetning,
ikke et øyeblikk for tidlig.
Når kysten er klar,
går familien videre.
Lyden av Quito i fare var den utløseren Quboua trengte.
Og til slutt
får Quito det spesielle båndet han alltid har lengtet etter.
Der fremme når familien endelig trygghet i sitt nye hjem.
Med utsikt over vannet…
…og masse mat og drikke.
Quito har hatt en vaklende start,
men fremtiden virker lys.
Til tross for Qubouas første nøling
viser han seg å være den mest oppmerksomme mentoren av alle.
Veien til voksenlivet er utfordrende.
Men med familiens støtte har Quito alle muligheter til å komme dit.
Det er en ny dag og en ny milepæl for Duma og søsknene.
Dumas mor har bestemt at det er på tide å slutte å ta med mat til valpene…
…og heller ta med valpene til maten.
Dette er første gang de har vært så langt fra hulen sin.
Og selv ikke modige Duma er sikker.
Først på menyen står impala…
…og Duma gleder seg til å hive innpå.
I denne familien kommer valpene først…
…og først når de er mette, er det de voksne sin tur.
Duma er ikke en som viser tålmodighet.
Mens oppasserne hennes er opptatt, begynner hun å utforske.
Og søsknene følger henne.
En termittue er det perfekte klatrestativet.
Idet uredde Duma begynner å tenke på tilbaketuren…
…er det tydelig at hun ikke aner hvor hun skal.
Som selvutnevnt leder
velger hun en retning.
Men det er feil vei.
Denne våte bakken er helt ny for dem.
Duma har ledet søsknene skikkelig på villspor.
Tilbake ved byttet
innser Bamba at valpene er savnet
og danner raskt et letemannskap.
Vanligvis kan de lukte valpene,
men i slik sterk vind får de ikke ferten av dem.
Livene deres avhenger av familiebåndet.
Duma lærer hvor viktig det er å være en del av et lag.
Valpene trenger flokken sin,
og de trenger den nå.
Tekst: Anniken Einan