З вами Марко Мехія, наживо з «Гламуру від Медолін»,
і в мене до вас лише одне запитання, кого порізати?
ПРЯМИЙ ЕФІР
Відкриємо разом трохи пошти, добре?
Це преса. "Ком де Гарсон".
Французька. Та насправді ні. Ви це знали?
Новий аромат. Якщо ви не проти.
Бризь-бризь, сучко.
Далі маємо помаду з блюр-ефектом від "Нікс".
Трішки спробую.
Увага, легендарно.
Далі в нас… Не знаю, що це.
Добре, отже, у нас тут…
Дівчино, це Прайд-палетка 2023 від «Гламуру від Медолін».
Мабуть, це було для когось із нашого піар-списку.
Подивимося, чи є тут нотатка, яка б допомогла.
«Дорога Вейверлі, веселого Прайду від усіх у "Гламурі". З любов'ю, Медолін».
Добре. Схоже, що міс Вейверлі ми не дуже сподобалися,
але рухаємось одразу далі.
Добре, далі в нас…
ТИ НАЇХАВ НА ВЕЙВЕРЛІ?
Так, трохи пікантних коментарів. Добре.
Люди, будьте реалістичними.
Я люблю Вейверлі.
Вона — ікона, легенда і центр уваги. Не вигадуйте.
Просто трохи ображаюся, що вона відправила назад подарунок.
ЗДІЙМАЄТЬСЯ ШТОРМ!!!
Так, бачу, тут уже Шторм. Я нічого не маю проти Вейверлі.
РОЗПЛАТА ЗА ВЕЙВЕРЛІ
Якщо не заспокоїтеся, почну банити.
НЕ ПРОМОВЛЯЙ ЇЇ ІМ'Я
У БРАЗИЛІЮ НЕ ЛІЗЬ
Поштове відділення зачиняється.
ГЛАМУР
-Як пошук роботи? -Безпросвітно.
Я не здаюся. Мені просто треба з кимсь зустрітися,
пояснити, що начальниця мене звільнила без характеристики,
бо я віддала таємницю компанії, щоб просунутися.
Може, тобі буде простіше за межами індустрії краси?
Я розумію, що для тебе «Гламур» - це просто робота,
але я пішла в цей бізнес тому, що люблю його. Досі люблю.
Добре. Може, тобі потрібне перезавантаження.
-Як щодо бізнес-школи? -Хочеш посваритися зі мною?
Добре, ще одна ідея.
Залишити свою квартиру.
-І де я житиму? -Не знаю. Тут?
-У тебе навіть посудомийки нема. -Хочеш забрати романтику?
Я щойно запропонувала тобі…
з'їхатися зі мною.
Знаєш, кому не пропонувала?
Марко сам собі знайде житло.
Добре? Це не на постійно, клянуся.
Дякую, що терпиш його.
І мене. Загалом.
Як він уже пішов? Лише восьма. Він зазвичай ще вії малює.
Мусив попрощатися.
-То вони справді все забирають? -Так переїзд і працює.
І тепер тут хтось житиме?
Як це працює? У мене ще нема житла. Я сплю на дивані.
-Ти не можеш просто поїхати. -Маєш рацію. Припиняйте, я лишаюся.
-Правда? -Ні. У мене робота. Ти…
Ти зі всім розберешся. Як завжди.
Що як буде важко й страшно?
Знаєш, що таке страшно?
Коли тобі 25, і ти дізнаєшся, що матимеш дитину.
Змінюється все, що знала. Усе важливе розчиняється.
Відпускати страшно.
Зростати страшно.
Завжди здається, ніби щось втрачаєш. Але це означає, що чогось навчився.
Вау, сама вигадала?
Ні, згадала з «Майора Барбари». Ти хоч щось читаєш?
Коментарі під відео, на жаль.
І кілька книжок. Великі, присягаюся.
Дякую.
Мамо… тобі не можна їхати. Я маю тобі дещо розповісти.
Ні, мені нічого не треба розповідати.
Ти знав, хто ти, ще задовго до мене.
Я просто мала тобі не заважати.
ПРОДАНО
-Тобі треба йти -Я знаю.
Ні, не потекло. Усе добре.
-Я не хотів питати. -Ти й не мусив.
Цей бренд не просто інституція, це центр уваги.
Ніхто в цій галузі не може про вас не говорити.
Якщо легендарний бренд відмовляється від старих формул,
винаходить усе заново в органіці, береться за Прайд і вписує його у свою ідеологію?
Це теж, чому я хочу бути тут.
Кваліфікації вам не бракує.
Як ви так швидко змінили формули?
Цей проєкт… робився із запалом.
Від попередньої працівниці, яка стала в ньому рушійною силою.
Ось, що нам потрібно в новій людині на посаду творчого директора.
Уява й запал.
Будемо на зв'язку.
Можна запитати?
Це така робота мрії.
Чому не когось із компанії?
Дехто вчинив помилку. Велику.
Хочемо ширше закинути сіті.
Так. О, боже. Звучить ідеально.
Можу прийти подивитися перед восьмою тридцять.
Що? Як це щойно хтось орендував? Алло?
Брітт, ні!
-І чому ж ні? -Тому що…
це бомба з блискітками. Дай сюди.
Не хвилюйся, я їх уже знешкоджував. Мені дуже добре вдається.
Бачиш? Це що, я по-мужицьки повівся?
Чому в цей офіс надсилають бомби з блискітками?
Бо минулого тижня Марко трохи погиркався з відомою інфлуенсеркою
на каналі компанії й роздраконив її фанів.
Добре. Я сказав дещо зухвале. Навіть не образливе. Це дурниця була.
Першу вони надіслали комусь іншому. Хижаки перевіряють огорожу.
Трохи занадто.
Звісно ж занадто, це Інтернет! Це їхня королева.
А коли їм хтось стає на заваді, вони все зроблять, щоб її захистити.
У коментарях — Середньовіччя.
Виправ це.
Я виправлю.
-Коли знайдеш собі квартиру. -Я над цим працюю.
Поквапся. Зараз прийде Бен.
Чекай, він ще на мене злий?
Але ж мої історії дивиться.
Дивиться з ненавистю. Я б трималася від нього якомога далі.
Добре, я розумію, що вчинив гидоту, але минув уже місяць.
Я просто думав, він уже це пережив.
Чи можу я ще все виправити?
Алло?
-Як співбесіда? -Медолін вона сподобалася.
Але все одно не Веніша?
Ні. Сам знаєш, вона це не визнає.
Навіть не дозволяє мені віддати Веніші її речі.
Навіть худі з концерту Бейонсе на Коачеллі.
Каже, там може бути крадена власність.
Просто дай їй час. Вона розтане.
А що таке «Небраска»?
Ти ж не про 37-й штат, так?
Ні, це в календарі та з сиренами. Веніша його залишила.
Так, це код, коли батько в місті,
щоб моя мама, твоя начальниця, з ним не зустрілася.
У нас є угода.
Він нас повідомляє, коли приїздить,
і вона залягає на той час на дно.
-Мені щось сказати? -Ні. Я сам.
Привіт…
Нічого такого, але…
Тато в місті.
І як це стосується тебе чи мене?
Хочеш, щоб я зв'язався з його людьми, щоб ви точно не зустрілися?
Відколи твій батько нас покинув, я побудувала чудову стіну мовчання,
і я ніколи не поставлю її під загрозу.
-Просто хочу допомогти. Знаю, ти сумна. -Сумна? Та що ти, я не така тонкошкіра.
Тоді ти, мабуть, дуже зла на той олівець.
Прошу, скажи, що маєш кращі новини.
У нашому плані з однією формулою вийшли проблеми. З ланцюгом поставки.
-Зв'яжися з автором формул. -Так і зробив.
Вона - німкеня. Або не може, або не хоче розмовляти англійською.
Але я розумію одне слово, що вона постійно повторює: Веніша.
Господи.
Хочеш сказати, вона нам потрібна?
Хочу сказати, що вона б не завадила. Я б міг сам до неї звернутися.
Просто чітко покажи, що це не пропозиція посади чи повернення.
Вона вже мене використала.
-Я все зроблю. -Рада, що ти ще мені допомагаєш.
Останнє завдання, перш ніж повісити меч.
Схоже, тут наступна людина на співбесіду.
Я до Медолін Аддісон.
Ви на півгодини зашвидко. Ви ж на співбесіду?
Я прийшов поставити кілька запитань.
Чи відомо їй про неповагу з боку її працівника
до єдиної й неповторної Вейверлі?
Шторм!
Будь готовий потонути.
Ні! Забирайся геть!
Спершу продемонструєш повагу до Вейверлі!
Боже!
Бувай, сучко.
Не знаю, як вони пройшли охорону
або чому не відчепляться, але мені шкода.
-Алісса каже, розберися з цим. -Я розберуся.
Чудово. А поки що телефон соцмереж належить мені.
Перепрошую?
І тебе не має бути на каналах компанії. Жодної пошти, прямих ефірів, нічого.
Доки Вейверлі не скасує Шторм.
Але мій контент.
У мене десять тисяч підписників набігло. Я їх втрачу.
То розберися.
Так. Я розберуся.
Я відіб'ю прихильність фанатів Вейверлі, і ти повернеш мені телефон.
Хай бачить "Вог", я не можу більше не публікувати.
"ВОГ"
Я готовий говорити щиро.
Мене звуть Марко Мехія.
Я - інфлуенсер і експерт у сфері краси.
Мене звинувачували в «топовості», «слейності»
і «здатності носити білі легінси».
Але сьогодні не про мене. Ні.
Сьогодні про жінку, з якою погано повівся й до якої звертаюся.
Вейверлі.
Королево.
Я ріс на твоїх туторіалах з макіяжу.
Ти навчила мене контурингу.
І коли я думав, щоб обвів губи вже максимально,
ти потягнулася крізь макбук і ляснула мене, щоб малював далі.
Що я й зробив.
Так і зробив.
Тож коли я так повівся з тобою на каналі «Гламуру від Медолін», я…
Я знаю, що ти - гетеро, але я наче гомофоб.
Тож скажімо відверто. Це гомофобно.
Я лише хочу сказати, що мені страшенно шкода.
І я хочу лише сказати це тут,
хочу звернутися до тебе, до небес, до всіх,
до самої королеви Ґаґи.
Бо ти цього заслуговуєш.
І також Шторм.
Але я знаю, що ти в місті. Лише не знаю, де.
Тож якщо хтось із твоєї команди хоче дати мені знати, повідомлення в мене відкриті.
-Як і моє серце. -Це так жалюгідно!
Ти навіть не плачеш.
Якщо досі ігноруєш Марко, чому дивишся його відео?
Бо я люблю дивитися, як розгортаються катастрофи.
Що Марко й заслужив, бо він поганий.
Минув місяць. Ти знаєш, що йому шкода. Все одно не можеш забути той Пі-Таун?
Він назвав мене жалюгідним.
-І ти з цим вічно носитимешся? -Ні.
Ні, бо одного дня помру, і мої спогади зникнуть.
Хіба що станеться сингулярність, і тоді я ненавидітиму Марко вічно з хмари.
Ти б так не гнівався, якби тобі було однаково.
Це так працюють емоції?
Не змушуй мене обирати Марко замість тебе.
Один місяць спить у тебе на дивані, і ти вже за нього?
Ні, просто ти сучишся
через звичайну драму. Ось чому я не за тебе.
Так, Марко, мабуть, найгірша людина в історії,
з якою я ділю туалет на Іст-Віллидж.
Але він приємний, веселий, і йому шкода.
І знаєш що ще? Марко нікуди не дінеться.
Тобі треба навчитися з цим жити й забути всю цю дурню.
Якщо Кірк зміг простити клінґонів за те, що вбили його сина, то…
Думаю, я зможу принаймні… бути ввічливим.
Тоді будь ввічливим.
-Добре. Схоже, в тебе все добре. -Так, у тебе теж.
У мене й краще бувало. Очевидно.
Переходь до прохання, бо цієї ввічливості вже забагато.
Тоді переходжу.
У нас непорозуміння з твоїм улюбленим технологом.
Гільдою? Чому? Що не так? Мюнхенська «Баварія» програла?
Не знаю. Вона з нами не розмовляє. Лише кричить, німецькою.
Нам потрібен аналог первинної сполуки, а говорити вона хоче лише з тобою.
То ти хочеш, щоб я з нею поговорила, знайшла аналог, розібралася?
Знаю, про таке не просять.
Вибач, я лише часові пояси порахувала. Вона вже не спить.
Гільдо.
Не чув, щоб жінка німецькою говорила про косметичну науку?
Ні.
У Гільди є кілька варіантів. Як отримаю, напишу тобі.
Ти ж знаєш, що вона - донька автора первинних формул?
Він передав їй сімейний бізнес.
Так, вибач. Ти просто віддаєш нам відповідь?
Так. А що, хіба є ще щось?
Ні, просто…
-Я просто подумав… -Що я б щось захотіла натомість?
Бо я завжди бережу спину? Захищаю фланги?
Виходжу й здобуваю своє?
Я берегла себе лише тому, що більше нікому це робити.
Піді мною нема страховки.
Є лише я, оці дві руки,
які тримаються, стараються не впасти.
Це не спрацювало, так? Тож спробую щось нове.
Я можу ще сотню на цей ланч витратити.
Як думаєш, скільки це в «негроні»?
Зараз дізнаємося.
-Все добре. Я закінчу в себе за столом. -Не тікай.
Тут більше нікого нема. Ти до мене?
Ми ж можемо бути ввічливими?
Не знаю, бо ти зі мною не розмовляєш.
Підправ макіяж. Я попісяю.
Дякую.
Цього тижня все гірше ніж в останньому сезоні «Хору».
Я трохи зачепив одну велику інфлуенсерку, і тепер її фанати на мене нападають.
Правда? Я поняття не мав. Уперше чую.
Ага. У мене відібрали телефон із соцмережами, доступ до каналів компанії.
Маю її відстежити й попросити спинитися,
але я не знаю, де вона живе. Знаю, що в місті.
-Ти великі готелі не обдзвонював? -Ну так, але вона не під своїм іменем.
Що легендарно.
То перевір її соцмережі.
Вона ж не публікуватиме, де живе.
Думаю, публікує, і навіть не знає.
Її звуть Вейверлі.
Вейверлі? Подивимося.
Глянь сюди. З її вікна видно Крайслер-білдінг.
Десять хвилин у Гугл Картах, і я вже знатиму, де вона.
Ти це зробиш? Для мене?
Для будь-кого.
Але так.
Зроблю це для тебе.
І це все? Вона тобі дала відповідь?
Без монологів, вимог, нічого.
Ти знала, що вона розмовляє німецькою?
Мабуть, просто хизувалася.
Але це не скасовує її вчинку. Вона мало компанію не знищила.
А тоді наче врятувала її.
-Нехай дякує, що ми не судимося. -Маєш рацію.
Вона була в розпачі. Помилилася, шкодує про це.
Їй пощастило, що це їй коштувало лише всього, чого вона хотіла.
Так дивно, що ти досі це тримаєш.
Татову футболку? Вона колекційна. Лише зросла в ціні.
Я повернуся з пухирчастою плівкою. Музейне скло, краще не ризикувати.
Чи можу я якось тебе залишити?
Коли я прийшов сюди після бізнес-школи, то нічого не тямив у косметиці.
ГЛАМУР ВІД МЕДОЛІН
Але тепер знаю цінність хорошого спрею-фіксатора.
Знаю різницю між пудровою й кремовою основою.
Важливість підводки.
І чому для якісного продукту
потрібні якісні складники.
А це місце…
Тут є якісні складники.
Спочатку вони не всі чудово змішуються,
але якщо потерпіти, попрацювати…
вони об'єднуються в щось прекрасне.
Досить моїх балачок. Випиймо.
Друзяко. Ще з'їздимо в Пі-Таун?
Якщо літо закінчилося, то вечірка - ще ні.
Та ні, я там усе побачив, що треба.
Включно з тобою в перуці Ферґі з «Дев'яти».
Ну, слухай.
Знаю, що тоді був не найкращий час, але… і не зовсім поганий.
Розумієш, про що я?
Те, що я йду, не означає, що ти переміг.
Найкращі гравці завжди вибувають швидше.
Тоді я — «Останній герой».
Моїй мамі потрібна підтримка, вона багато нервує.
Тепер вона твоя.
Так і буде.
Ти пропустила мою промову.
Сподівалася, що це не насправді.
З татом я не зв'язався, як обіцяв, але поговорив з його людьми.
Він тут лише на вихідні.
Якщо не вилазитимеш, усе буде добре.
Технічно я втримала свою стіну мовчання.
Але дякую.
Боже. Ти плакатимеш?
Якщо мене не зламали перші десять хвилин «Угору», то й це не зламає.
Добре, я ще походжу з шампанським.
Ім'я докторки Чейз Меридіан тобі щось говорить?
Ні. Це одна з королев 16-го сезону?
Докторка Меридіан наразі в готелі «Елізіум».
Але також вона відома як Вейверлі.
Ти її знайшов?
До неї тобі ще дістатися треба.
-Ти навіть не знаєш її номер. -Шахраювати я вмію, що й не снилося тобі.
Але допомога мені не завадила б.
Яка допомога?
Знаю, що Чед звільняється, але не переїжджає.
Він буде поряд.
Знаю, що йому треба йти далі. І знаю, що все має змінитися.
Це не означає, що мені не погано, коли це стається.
Вам треба випити.
-Зараз 18:30. -Маю на увазі, сходити випити.
Щоб на вас подивилися, привернути увагу.
Увагу я люблю.
Та не сьогодні.
Батько Чеда десь тут.
Мушу бути за межами його території, щоб не зустрітися випадково.
-Яка його територія? -Весь острів Мангеттен.
То ви що, забарикадуєтеся в себе?
Він - нарцис із перснем Супербовлу, а не торнадо.
Ні. Але він як стихійне лихо.
І, чесно кажучи, коли він поруч, я не краща.
Якщо вам треба його перечекати, я не дам вам залишитися наодинці.
Вип'ємо у вас. Разом.
-Кімната 919. -Вони купилися?
Я таке пробував із Паркером, а вони й не повірили.
Я більше схожий на доставника їжі, ніж ти.
-Успіху. -Чекай, що?
Ти маєш допомогти мені зняти відео. У цьому вся суть.
Щоб вони побачили, як Вейверлі прощає мене, і нарешті дали спокій.
Чому я взагалі намагаюся відмовитися? Ти завжди мене переконуєш.
Ага, ходімо.
Пішли-пішли. Це вони.
-Шторм. -Схоже, вони також її вистежили.
-А вони недурні. -Ми не можемо просто здатися.
На кону онлайн-присутність.
Сходи. Так. Я відверну їхню увагу.
Ти йди на другий поверх, там зустрінемося й зробимо своє.
Як ти це так швидко вигадав?
Якщо я можу пройти повз Лорда орків у Вотердіпі в його Колі зору,
то і через парочку фанатів пройду.
Вони ж… Вони ж усезнайки.
А це - мої люди.
-Чекай сигналу. -Добре.
Спробуйте фотографувати. Знімати відео…
Вибачте. Не підкажете, де зробити гарний манікюр?
Важко сказати. Потрібен простий чи гелевий?
Не знаю.
-У чому різниця? -Не знаю. У всьому.
Дивно.
Сумніваюся, що такому як ти… Це...? Марко.
О, боже. Вейверлі!
-Біжи! -Чому ти щойно...
Рухайся!
Боже.
Схоже, зустрітися з Вейверлі не вдасться.
Усе нормально.
За рік мине. Чи за три.
Доведеться відмовитися від телефону соцмереж, каналу компанії,
менше часу бути в Інтернеті, дивитися фільми, читати книжки…
відкласти телефон і жити реальним життям.
Тебе трусить.
Бо я боюся.
Може, вип'ємо, розслабимося і посміємося з колег?
-Ти ж бачив гривку Алісси, так? -Жахіття.
-Тобі не треба зі мною пити. -Чому?
Бо ти назвав мене жалюгідним, використав для уваги
і ставився, як до запаски відносно найгіршого хлопця у світі?
Забув, що я ще тобі збрехав.
Я за це взагалі вибачався?
Здається, щойно.
Ти не злий на мене?
Так, я намагався злитися.
І злився… десь хвилину.
Але є в житті люди, на яких просто неможливо.
Наче Еллен Помпео в «Анатомії Ґрей». Не можеш від мене відкараскатися.
Або, можливо, ти насправді не центр світу.
Перевірка фактів: ця брехня варта чотирьох Піноккіо.
Привіт, сестро. Давно не бачилися.
Сумували за тобою, Гарноштанько.
Може, я собі інше прізвисько придумаю?
Ні. Ви гарний вечір вибрали. У мене життя розвалюється.
-Що ж сталося? -Проблема зі співжителем.
Мій колишній друг Ернесто знайшов собі партнера, а його імені в договорі нема.
Знаєте, хто шукає житло в Бушвіку й готовий заїхати завтра?
Так. Я.
Тобі потрібне житло?
Я не знаю.
-Готівкою можеш платити? -Так.
-Стандарти низькі? -Дуже.
Хтось ломиться у квартиру, ти подзвонив копам.
Це я. Я загубив ключ й дуже під кайфом. Що їм скажеш?
Запитання з каверзом.
Я їм не подзвоню.
Це наче в мене донька? Ось. Витратьте їх усі в одному місці.
-Дякую. -Тобі дякую.
Насправді я маю йти.
Тут колишній.
З таксі? Можу зробити так, щоб його викинули. Щоб боляче було?
-Просто… Я хочу піти. -Не можна. Ти кращий за нього.
-Старша команда не тікає від молодіжки. -Він тобі добряче голову закрутив.
Спробував.
І я йому дозволив.
Просто думав, що так воно працює.
Думав, я цього вартий.
Що ніхто не любитиме мене таким, яким я є, так, як він.
Це жалюгідно, знаю.
Ходімо привітаємося.
Тут що, Дебора Кокс? Ні, точно ні.
Говорять твої небінарні батьки. Зустрінься з драконом.
Зачекай секунду. Я знаю, що тобі треба.
Потри на удачу, і все спрацює.
-Далеко ти від дому. -Настільки очевидно?
То це все?
Вибачте, я вас знаю?
Добре. Ми спробували. Ходімо.
-Стоп. Щось не так. -Паркер.
Привіт. Вибач, що запізнився.
Вау, ти поглянь, хто тут.
Пітере, це Марко, а це Бен.
А це Пітер, мій хлопець.
Ти мене чмирив, коли я тебе так називав.
А ти мене чмирив за поїздку в Бушвік, але глянь, як тут.
Чудово, правда?
Вам хтось казав, що ви дуже схожі?
-Не розумію, про що ти. -Ні. Глянь на цей ніс.
На підборіддя. Нам не те щоб потрібні бейджі.
-Ага. -У туалет?
Так.
Вип'ємо по першій? Поговоримо.
А ти швидко це пережив.
Ми просто друзі. А Пітер?
Я не шукав.
Він мене знайшов.
Звучить знайомо?
Вітаю з цим.
У тебе нарешті хлопець, з яким можна мінятися, і ніхто не впізнає.
Дідько.
Розумію, чому Марко здурів з ним.
Коли на тебе він щоночі залазить, ніби ти - гора Матегорн…
Марко активний.
-Активний? Тобто -Ну він активний.
І домінує.
Я хотів спробувати з ним навпаки, коли ми це робили.
Але він навіть не вмів готуватися.
Я впустив у християнський дім активного ґейчика?
Перед тобою вибачитися мають.
Слухай.
-Можна замовити пісню? -Ні.
Але цю поставлю.
Він сьогодні не ночує, якщо в тебе нема інших планів.
Я не можу.
Ти сумуєш за мною.
Ще одна пісня, і я піду.
Після цієї пляшки мені й самому Радж знадобиться, щоб додому доїхати.
Але це того варте.
Берегти вас від випадкової зустрічі з кимсь,
кого ви не бачили понад двадцять років.
Коли люди ранять, треба тримати стрій,
інакше здаєшся слабкою.
Я відпустив, коли ви образили мене. Я що, слабкий?
Ні.
Ти просто ти.
Добре.
Знаю, ми про це не говорили, але маю дещо сказати.
Містер Оператор помилявся.
Я в тебе не закоханий.
Ти мені подобаєшся.
І ти мені подобаєшся.
Лише те, що ми близькі, не означає, що ми… перетинаємо межу.
-Ні. -Нічого не має мінятися.
-Ні. -Як тобі й подобається.
Я…
-Мені треба подзвонити. -Так.
По роботі.
Шукаємо працівників.
Я піду.
-Я замкну двері. -Добре.
-Медолін? -Так?
Забув.
Як згадаєш, ти знаєш, де мене знайти.
На добраніч.
Перевезти всі речі зайняло один день?
Привіт. Я - Веніша.
Ми ж знайомі, так.
Мабуть, без роботи, життя стає роботою.
У мене на роботі є ще одна коробка.
-Дозволять завтра забрати. -Я можу прихопити.
Ні-ні. Може, я хочу попрощатися.
Марко написав.
Буде вдома пізно.
І…
що ми з цим зробимо?
Щось гучне.
Вітаю в місці, яке технічно ще вважається фабрикою фарби.
Якщо спитають, ти - працівник.
У новому домі в тебе буде половина кухні, злі сусіди,
а також те, що можна щедро описати як напівприватний санвузол.
Це гірше за програму про національні парки, що мама дивиться.
Я заробляю на життя тусами з п'яними людьми. Це мій бюджет.
І на стіни бракує?
Вітаю в реальному світі.
-На дверях нема замка. -Вони суто символічні.
Час спати.
-Зараз восьма ранку. -Знаю. Намагаюся більше висипатися.
Як виходитимеш, опусти двері.
Рорі!
Розслабся.
Ти цього не заслужив.
Тож здобудь.
Пробач собі, Марко, і не картай себе.
Бо я спостерігатиму.
З любов'ю.
Вейверлі.
Сюрприз.
Мабуть, відділ кадрів хотів, щоб я побачила знайомого.
Щось таке.
Чекай, вона...
Не хвилюйся. Випадкових зустрічей не буде.
Чому всі мої речі в тебе в офісі?
Бо це вже не мій офіс.
А твій.
Між іншим, об 11-й у тебе нарада з відділом розробки продуктів.
Хочу, щоб ти розібралася з планами випуску органіки.
І налагодила контакт
із тим сервісом зворотної обробки, що ти рекомендувала.
Що я тут роблю?
Сподіваюся, свою роботу.
Тобі ніхто не сказав?
Ти - наша творча директорка. Вітаю.
А тепер до роботи.
Серйозно?
О, боже.
-О, боже. Дякую. -Вітаю.
-Так-так. -Боже, я такий за тебе радий.
-Дякую. -Так.
ВЕНІША КЕЛАХЕР ТВОРЧА ДИРЕКТОРКА
Так.
Ти.
Дякую, мала.
Слухай. Я так бачу, ви знов удвох в одному приміщенні.
Це означає...
Дівчино, ні.
Ніколи?
Я запізнююся. Я…
Це не відповідь.
Мені треба з дечим розібратися. Добре?
Ти вже розібрався більше, ніж думаєш.
Вітаю всіх, це я, Марко.
І я не знаю, чи ви мене вже всі простили.
Марко, у тебе моя зарядка?
Але це нормально.
Бо я себе простив.
КАЛЛЕН-ЛОРД
І нарешті я готовий себе пізнати.
КАЛЛЕН-ЛОРД
Доктор Ріплі Торрес Спеціаліст з питань транспереходу
Розумниця.
Ти - найкраща донька, що може бути в матері.
Світ змінюється.
ГАЙЄЗ
Життя міняється.
Так, страшно, коли зненацька змінюється все.
Тато.
Бо здається, ніби щось втрачаєш.
Але це означає, що чогось навчився.
Я б сказав більше, але поки скажу це собі.
Краса — це ми.
Переклад субтитрів: Volodymyr Kuch