Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ispričaj mi, molim te!
Ponovo? -Da! Da!
Ovo je priča o jednoj princezi.
A gde je njeno kraljevstvo?
Već znaš, ljubavi.
Reci mi opet!
Spavaj, zlato.
Spavaj.
Ma, nisi normalna! -To je smak sveta!
Prestani da melješ gluposti!
Pazi na klince! Ali nisu oni problem!
Strašno!
Stvarno jeste. -Tip je lud.
NEPONOVLJIVE
Kako si? -Dobro.
Ne diraj, vruće je.
Umirem od gladi.
Nisi pojeo ono što sam ti ostavila? -Bio sam preumoran.
Kasno si se vratila?
Nisam. -Bila si u izlasku?
Menjali smo Marizinu gumu.
Marizinu gumu? -Ne rugaj se!
Bilo nas je četiri i uspele smo! -A ja sam naučio da pravim kroasane. -Ma, idi!
Umalo mi je pobegao voz.
Glupi šef nas je naterao da počistimo. -Nemoj tako!
Kad je kreten! Stalno blebeće o svojim prijateljima iz Pariza.
Evo. Briši!
Ništa ne kažeš na moju novu boju?
Adel ju je farbala. Ne sviđa ti se?
Pa, gotivna je!
I tebe bi trebalo da ošišam. Šef ne prigovara? -Samo mi još to treba.
Jesi li raširio veš? -Jesam.
Zdravo! -Zdravo!
Ne, za "tabule" se kuskus ne kuva!
Tajna je u tome da ga suvog natapaš u ulju.
I tek tada u njega dodaš sastojke.
Kako to misliš, ne kuvaš ga?
U "tabuleu" imaš limun i paradajz, oni skuvaju kuskus.
Kuskus se ovde ne kuva.
Brže mi je ako ga skuvam. -Ali bljutavo je!
Njima je svejedno. Kad su gladni, poješće bilo šta.
Zdravo, Karin. -Zdravo.
Gotova? -Da. -Pregledaću inventar pa idem.
Hej, Adel! Hajdemo! -Evo!
Jao! -Ma, daj nemoj me...
To kod kuće radi! -Možda kod kuće nemam toalet.
Evo.
Nemaš rukavice? -U džepu su mi.
Šta je? -Eto vidiš da možeš kad hoćeš.
Pozdrav! -Kako je? -Dobro. Zdravo!
"Još jedna akcija Žutih prsluka
odvija se jutros u Fos-sir-Meru..."
Dobar dan! Ah, vi ste obična radnica. Počistite to sranje! -Stvarno...
Treba nam drugi dezinficijens. Od ovog ti koža smrdi.
Reći će da nema novca.
Trebaju nam i nove rukavice. -Da, i to bi nam trebalo!
Sve je u redu?
Odlično. -Zar je ovo kozmetički salon?
Da, sad ćemo da radimo manikir.
Dakle, Perezova, Kašafova...
Borželova.
Kako je, Mariz? -Dobro, hvala. -Vutersova.
Šta je to? -To su vam koverte.
Nismo glupe. -To su vaši novi ugovori.
Potpišite ih i vratite mi ih što pre. -Zašto?
Mislila sam da promena vlasništva ništa ne menja. -Možeš misliti.
Na spavanje, deco! -Mogla je bar da nas pozdravi!
Neverovatno šta ta glupača sebi dopušta!
Sad sam zaboravila da ostavim papuče!
Ma, znalo je da bude i gore. -Ma, da.
Moram da pripremim 25 sendviča i tri termosa za demonstrante.
Džamila, još ti treba dečja odeća? -Prodaj je. -Radije ću je dati tebi.
I sad ja moram da čitam taj ugovor?
Pa htela si da budeš predstavnica radnika!
Baš vam hvala. -Zdravo! -Jao, zapela sam!
Zigi!
Prestani!
Gle, ostriga!
Srećan rođendan!
Mama, imaš maramicu?
Šta ti je ovo?
Novi ugovor.
To ti je aneks ugovora. -Moram da ga potpišem. -Ali prvo pročitaj!
Dakle, šta piše?
Čekaj...
"Pristajete da radite i na drugim lokacijama kompanije."
Oni su veliki! Imaju kancelarije svuda.
Još bolje! -Bolje?
Zar bi putovala 50 km na skuteru zbog posla?
Zašto ne? -Zato što je opasno.
Mariz će me povesti.
Neverovatno!
Uvek smo se nekako snalazili.
Kakvi gadovi!
Naporan si.
Lep je dan, šetamo se... U čemu je problem?
Ma, samo taj posao, imam domaći... Samo to.
Vrati mi torbu! -Neću.
Idem. Kasnije ćemo pogledati tvoj ugovor.
Jesi li poneo veš?
Sve je na stolu.
Vidimo se u subotu. -Čekaj! Stani! -Već kasnim. -Čekaj!
"Aneks ugovora"
Jeste li dobro?
Jeste li se povredili?
Niste videli radove na putu?
Nisam.
Da vas odvezem u bolnicu?
Ne treba. Moram na posao.
I ja.
Napišite ime i adresu i potpišite.
Ne bih. -Kako to mislite? Pa, morate!
To je firmin skuter. Platiće vam. Dajte... -Ne dirajte me!
Potpišite obrazac! -Neću! Pustite me na miru!
Zovem vašeg poslodavca.
Šta se dogodilo? -Proklizala sam. -Jeste li dobro?
Vi ste iz "NPS-a"? -Da. Dobar dan. -Rekla sam mu da ne zove.
Pokušao sam da pomognem, ali odbija. -Laže! Hteo je sve da svali na mene!
Luda je ako želi samo tako da ode. -Odjebi!
Dosta! Gde vam je obrazac? -Ovde.
Hajde!
Hvala.
Vi ste svoje ispunili.
Hajde!
Dobro, onda ću ja.
Vaša adresa? -Živim u Paradi Sen-Roku.
To nije adresa. Idemo, nemam ja čitav dan!
Evo.
Dakle...
Paradi Sen-Rok...
Martig. Eto.
Sad potpišite.
Ovde! Idemo!
Ne, ovde!
Dobro.
Čekajte me u autu.
Oprostite, zaboravila sam da upišem osiguranje.
Morate što pre da mi vratite skuter.
I ne želim da se policija u to petlja.
Dobro.
Može li sin da vam pomogne? -Može.
Ovde smo? -Da, to je to.
Platiću popravku. -O tome ćemo kasnije.
Hvala. -I ne brinite se, ovo ostaje između nas.
Tu si!
Gde si ti? Zabrinule smo se.
Pala sam. -Znam, šef nam je rekao.
Moraš sve da mi ispričaš.
Nisam htela da probudim Momoa.
Ne brini, mi čuvamo decu.
Hajde, uđi.
Kako si, Karin? -Dobro. A ti? -Nisam baš spavao, ali dobro sam.
Bilo vam je toplo? -Ne, smrzavamo se!
Vidim, posrećilo vam se!
Jeste li videle šta novi vlasnik traži?
Čak vam i satnicu smanjuje!
Rekao sam Mariz, ako to prihvatiš...
Nemamo izbora.
Ili to ili ništa. -Niko nema izbora.
Misliš da momci koji sa mnom protestuju imaju izbora?
Uvek isti omaste brk i isti izvuku deblji kraj!
Nešto mora da se menja! -Da, ali ne sada.
Pala je sa skutera.
Jesi li dobro? -Jesam. Ne brini.
Sigurno? -Da.
Kako se to dogodilo? -Ne znam.
Proklizala sam. Nisam videla radove.
Nisam ni skuter mogla da uzmem. Moram da se vratim.
On će otići po njega! -Da...
Ovo su ključevi? -Da.
Gde je skuter? -U ulici Lavera, blizu tih radova na putu.
Idem. -Hvala ti.
Ništa ne brini.
Uvek se taj za nešto bori. Štrajkovi, protestii... -Divan je.
Dobro, a sada da vidim! -Ništa mi nije!
To uvek kažeš. Ali kad čovek padne, povredi se. To dobro znam.
Jao meni! Moraćeš da uzmeš bolovanje. -Ma kakvi!
Samo da skuter nije oštećen! -Bez brige.
Ima Momo prijatelja koji će ga popraviti. -Stvarno?
Da vidimo...
Znam!
Bez brige.
Još me niko nije lečio picom!
Evo ga...
Nemoj da kažeš Zigiju, da se ne brine.
Dobro. Ali večeras te vozim ja. Može?
Znam ja tebe. Tvrdoglava si.
Šta bih ja bez tebe? -Istina.
Vidi!
Mi o vuku...
Dobro.
Poslata je poruka. -Nije stigao nikakav odgovor. -Dobro veče.
Bilo bi najbolje pozvati ih. Reći ću Elen da ste poslali mejl.
Zdravo. -Hej! -Zdravo!
Jesi li dobro? Uplašila si nas.
I sebe sam.
Karin, vidi ovo! -Šta?
Šalje nas kod svinja.
Meni se smeješ? -Smiri se. Kakve svinje?
Gde to piše? -Tu. Perez-Vuters, to smo mi.
Trebaju ti naočare. -Posle svega, trebalo bi to da otkažu.
Zna ona da ne želimo da idemo, ali neće to da kaže novom šefu.
Misliš da bi se ta zauzela za nas?
Ma, da...
Ja ću mu reći ako želiš.
Gleda nas dok se presvlačimo.
Ma, daj! -Istina je.
I to ćeš mu reći?
Videćete.
Dobro veče, moje dame.
Ovo je naša noćna ekipa.
Ono dole je Mariz.
Ona je s nama veoma dugo.
Zatim Džamila.
Koliko ste vi već ovde? -Pet godina.
Karin se uglavnom bavi inventarom. I ona je dugo ovde.
A ovo je Adel, ona je došla poslednja. Pre je bila konobarica.
Veoma mi je drago.
I drago mi je što ste došle, uprkos protestima.
Nadam se da oni ne utiču previše na vas.
Iskreno, mi bismo mogli i bez njih.
Neću vas više zadržavati. Čeka vas posao.
Dobro došle u "Ninet pro servis". -Hvala.
Karin, sačekajte me.
Dobro došle? Ma šta je njemu?
Pa on je tek došao, a ne mi!
Sve u redu, Karin? -Da. Verovatno me traži zbog skutera.
Reci joj da je to rešeno. -Ako bude problema, zovi nas.
Hajdemo!
Jeste li još ovde?
Moramo da razgovaramo. -Rešila sam ono sa skuterom.
Objasnite mi nešto.
Kako upravljate inventarom? Pomažu li vam koleginice?
Ne, sama to radim.
Sami sastavljate inventar?
Da.
Karin, vi znate da čitate ili ne? -Znam da čitam.
Pa šta onda tamo piše?
To je obaveštenje.
Da, ali šta piše?
Evo, ovde, recimo.
Šta tu piše?
Nemam naočare.
Preskupe su.
Kako je to moguće? Zar niste išli u školu?
Jesam.
Možete da pitate Džamilu. -I ona zna?
Zar svi znaju?
To se nikoga ne tiče. To je moja stvar.
Štaviše, vi ste obučavali Adel, zar ne?
Ne mogu da verujem!
Znate li vi da rukujete opasnim proizvodima?
Ne mogu da okrenem glavu, pogotovo kod inventara.
Sranje!
Ako se nešto dogodi, ja ću biti odgovorna. -Ništa se neće dogoditi.
Idite sad.
Još ćemo razgovarati.
Šta je rekla?
Ništa.
Samo da dodam neke proizvode na spisak.
Izvoli. -Hvala.
'Ðenja!
'Veče.
Hej, mala!
Gde ćeš? -Umukni, idiote!
Hoćeš mi dati broj?
Vrati se!
Ideš na posao? -Evo tebi posla!
"Obavezno prati ruke!"
O, ne! Ovo smrdi na govna. Ne mogu.
Svaki put to urade. -Ovo je besmisleno.
Šta to radiš? -Čekaj.
Jebote!
Sve je puno govana!
Jebem ti! Hajde sad ti!
Hajde! Pobogu!
A da malo predahnemo?
Ako sad sve ne očistim, povraćaću.
Tako, samo ti ribaj!
Pazi!
Ovo je odvratno!
Možeš li da mi pričuvaš Lili u ponedeljak? -Mogu.
Koristiće joj da malo izađe. -Znam.
Hvala ti.
Jednog dana ćemo imati svoje kupatilo.
Sa zlatnim toalet šoljama.
I skupim mirisima.
I sad ovako bokovima...
Dođite kod nas!
Baš ne znaš da plešeš, Mariz!
Mariz!
Pauza je gotova!
Trebalo je da me probudiš.
Nema žurbe.
Moraš još da potpišeš račun za struju.
Ovde ne treba ništa da pišeš.
Samo potpis.
Dobro?
Jesi li napravio spisak inventara? -Nisam još.
Ti si uzimala gotovinu? -Šta?
Zašto si uzela 80 evra? -Ne znam.
Setila sam se!
Za popravku na skuteru.
Od kada ti plaćaš za takve stvari?
Bilo je hitno.
Otvori!
Otvaraj!
Šta je? -Šta to izvodiš?
Moram da potpišem onaj aneks ugovora. -To ćemo kasnije.
Potpiši mi, molim te.
48,55 evra.
Kartica ili gotovina? -Kartica.
Izvolite.
Zdravo!
Zdravo, Brino.
Kako si, Momo? -Dobro.
Ovo je Karin.
Karin, ovo je Brino.
Ruke su mi prljave. -Nema veze.
Opa! Gde si ovo našao?
Od nekog starca.
Čoveče!
Mora da si puno radio na njemu.
Jesam.
Ići ćeš s njim u ribolov?
Ne, prodaću ga. Još radim na motoru.
Popravio sam vam skuter. -Vidim.
Bio je samo malo ulubljen.
Morao sam samo da zamenim jedan deo. -Hvala.
Prodaje li se ovo?
Čuj, danas se više ništa ne prodaje.
Izvoli. Momo kaže da je dovoljno, ali ti reci.
Ne brini se za njega.
Njega novac ne zanima. On je iznad toga.
Zar nije tako? -Ako ti tako kažeš.
Sjajni su mi ovi provansalski brodići. To uže po ivici!
Nije provansalski. -Nego? -Bretonski.
Bretonski? -Mislio sam da si odavde.
Kako je upalio! -Kao nov!
On je genije! -Neverovatno!
Sve radi!
Osmeh se vratio!
Kao da se ništa nije dogodilo!
I bilo je veoma jeftino. -Zar si platila u naturi?
Ali mogla je, mogla je! -Dobar dan.
Dobar dan. -Jeste li mi donele ugovore?
Još malo razmišljamo.
Razmišljajte onda brže! I prestanite da pravite budalu od mene!
Ne pravimo. -Normalno je da šef želi da zna na koga može da računa.
Da, znamo. -Znamo. -Samo smo htele malo detaljnije da proučimo.
Karin, imate li više taj jebeni spisak?
Pa niste na godišnjem odmoru!
Pošizela je! -Adel!
Šta? -Ne obraćajte mi se tako!
Ma, šta je njoj? -Ko ju je naljutio? -To je zbog mene.
Nije! Zašto to misliš?
Popravila si skuter. Šta bi ona još htela?
Pokazala bih ja njoj i njenom šefu!
Na izborima ćemo im reći šta mislimo o njihovim ugovorima!
Jesi li ti to pročitala? -Naravno.
Zar ti nisi?
Otvori vrata!
Karin!
"Solidarnost!
Pridružite nam se!
Solidarnost!
Svi zajedno!"
Jesi li dobro?
Jesam.
Samo sam malo umorna.
Razmišljala sam o onome što si mi rekao. -Šta sam to rekao?
Hoćeš li mi napraviti kroasan?
Naravno da hoću.
Sigurno je sve u redu, mama? -Da."
"Žuti prsluci i dalje u akciji u Martigu..."
Šta je to "nestašica"?
Ne znam, dušo.
"Žuti prsluci su počeli da blokiraju ili bar ometaju saobraćaj..."
Mama ti je rekla kuda ide? -Ne.
Znaš šta? Idemo mi! Može?
Može.
Možeš sa mnom.
Vozićemo se na skuteru. Može?
Može.
Idemo mi na posao, a ti ćeš sedeti negde po strani.
Dakle?
Zaspaće.
Trebalo je da je ostaviš kod kuće.
Mora da se navikne. -Tako smo i mi sa Zigijem, sećaš se?
U tom uzrastu zaspe gde ih ostaviš.
To su samo dva sata.
Kod kuće je. -Videla sam na TV-u.
Bilo je gadno. -Kaže da je bilo dobro.
Nikad nisam mirna.
Perezove nema? Šta je ovo? -Nema je.
Kćerka joj je bolesna. Zaboravila sam da vam kažem.
Bolesna? -Da.
Molim?!
Dođi, malena!
A, ne.
Stanite!
Molim vas, ona je samohrana majka. -Odvešću je kući.
Nemojte!
Socijalno neće imati razumevanja. Znam kako je to.
Molim vas, neka ostane s nama! Samo ovaj put!
Recite njenoj majci da se ne vraća. Šef je više ne želi.
Nemojte tako!
Normalno je da joj se isprva gadi. -Gadi joj se? Dobra fora!
Ne mogu da verujem.
Ovde niko nije normalan.
A kako ste vi uspeli da se snađete?
I to još s takvim hendikepom!
Hajde, zlato.
Odmah dolazim.
Dođite!
Šta to izvodite, vas četiri? Još uvek nemam vaše ugovore.
Čekate izbore za radnički savet?
Izabraćete Džamilu?
Ne znam. -Mislite da će ona nešto poboljšati?
Sumnjam.
Čak bih rekla da će biti suprotno.
To neće baš ništa promeniti.
Zašto se vi ne javite?
Ja? -Pa da!
U vas bar imam poverenja.
Ne, to je Džamilin zadatak.
Ne mogu to da joj učinim. -Možete, itekako.
Inače ću svima reći da ste lažljivica, a Adel će odleteti.
Zar to želite?
Mogu li da računam na vas?
Da. -Hvala.
Napokon!
Šta? Pa, gde si ti?
Mama, sad me prepoznaješ!
Ne budi bezobrazna! Sledeći put se sama snađi za malu.
Ostavila sam je s prijateljicom, a ne s tobom. -Ma, nemoj!
Onda se zahvali prijateljici što ti kćerka nije završila u policiji!
Mogla si bar da nam kažeš! -Pa jesam!
Mariz... -Mogla bi bar da kažeš hvala! -Hvala. -Divota!
Dugo ti je trebalo! -Prestani da vičeš!
Kako je bezobrazna!
Pobogu!
Tiho! Beba spava.
Moja bebica...
Da... Volim svoju bebicu.
Zar ne? Spavaš?
Izgubila sam posao, zar ne? -Nisi.
Pusti me na miru. -Dođi... -Neću. -Prestani!
Neću da prestanem.
Hoćeš malo da je maziš?
Svoju kćerku?
Hoćeš da spavaš s njom? -Idem da operem zube.
Namestiću ti krevet.
Ja tebe ne razumem.
Želiš da te ljudi poštuju, a ulizuješ se šefici?
Tiše malo!
Znaš li šta znači biti predstavnik radnika?
Tu ima gomila papirologije.
Šta ćeš ako budeš morala nešto da pročitaš? Ispašćeš glupa.
Idem na spavanje.
Nemoj da zauzmeš celu sobu!
Rekla mi je da neće biti nikakve koristi ako budeš predstavnica.
Bogme te je navukla. Naravno da će ti to reći!
Zašto Karin ne bi bila naša predstavnica? -Imamo li izbora?
Ti ćeš biti bolja kad dođeš na red.
Oni uvek žele finu malu Francuskinju...
Zato što ti uvek prigovaraš. -Dosta!
Nećemo sad još i da se posvađamo! Dosta je bilo!
To je da bi Adel ostala.
E pa, sad stvarno želim da ih naljutim!
Dosta mi je toga da svi drugi nešto dobiju!
A šta to dobiju?
Samo pre stignu do nezaposlenosti.
Bože mili!
Dakle, vidimo se u nedelju?
Ja sanjam slobodne nedelje.
Ali na bazenu je besplatan ulaz za decu...
I ti si bila, zar ne? -Jesam.
Karin ćuti kao riba.
Dosta! Zatvori usta!
Ima pravo, Džamila. Nije smešno.
Evo busa.
Kakve to veze ima s bazenom?
Baš bi mogla malo da se ohladiš.
Kučko! -Gaduro!
Zgodan je!
Šta? -Šta si ono rekla za restoran?
Plata je 90 evra, ručak uključen, plus napojnice. Tako kažu.
Ja ne mogu preko dana. Imam unuke.
Neka ih Momo čuva. On je nezaposlen.
Ne. Ne mogu to od njega da tražim.
Mene s ovim nikad neće uzeti. -To ne znaš. -Znam.
A ti, Karin?
Zašto me Zigi nije pozvao?
Ne znam, draga.
Dame moje...
Večeras vam se posrećilo. -Ma, gde to? -Tamo.
Vidim da ti Zigi nije jedini dečko.
Ma daj, ne ljuti se! Samo sam se šalila.
Ova pesma nosi naziv "Problemi". -Tu volim!
Hajde!
Pogledaj Mariz!
Imamo devet!
To!
To! Čestitam! Znala sam ja.
Čujem da su te unapredili, mala moja.
Ne, sad sam predstavnik radnika.
Ne budite tako skromni. Recite nam još nešto!
Jeste li srećni? -Pa, da...
Dobili ste poklon? -Nisam.
Šteta.
Sedite, molim vas.
Znate, kad se nešto osvoji, dobije se i nagrada.
Nagrada.
Poklon. -Lova?
Evo vam poklon!
Eto. Zaslužila je.
Počisti i tamo, sve je puno sranja.
Samo trenutak, šefe... -Prestanite s tim! Obezbeđenje!
Ovo su poslednje. Da ovde stavim? -Da, hvala.
Naručila sam stari dezinficijens. Bolji je.
Nisam dodala na spisak,
ali trebaju nam i deblje rukavice.
Ovako nam stradaju ruke.
Videćemo koliko koštaju.
Nećete zaboraviti na prvi sastanak sa šefom? -Nikako.
Želite li da zajedno pripremimo vaša pitanja?
Pitanja? -Da.
Sve što treba da napišemo i pošaljemo šefu.
Pitaću koleginice. -U redu, ali ja moram da ih odobrim.
Videćemo. -Nećemo videti.
Ovde piše "rukavice", a vi kažete da to niste napisali.
Baš čudno!
Jer ovde to piše.
Žao mi je.
Zašto vam je žao?
Zaboravila sam da sam to napisala.
Zdravo.
Šta se to ovde događa?
Ništa. Došli su da se ugreju.
Vozi li skuter?
Vozi k'o grom!
U subotu stavljam čamac u vodu. Hoćeš li doći?
Hoću. Zašto ne?
Do kada radiš?
Do podneva, mislim.
Sjajno.
Onda se vidimo u subotu.
Tu si!
Imam slatkiše za Lili. -Stvarno?
Hoćeš li dati i meni malo?
Dobro, potonuo nije!
Hvala što si mi ga pokazao.
Nije to sve. -Šta?
Idemo u njega. Samo ove cipele imaš?
Tako.
Ima talasa. -Ne, voda je mirna.
Prvi put se vozim u čamcu. -Da sam znao, poneo bih šampanjac.
Idemo tamo!
Hajdemo! -Polako, drži pravo!
"Pomaže... u sprečavanju
karijesa..."
Karijes...
Pokušaću sama da sastavim spisak.
Već sam ga sastavio. Na stolu je.
Ne možeš sad da promeniš rukopis. Ovako je jednostavnije.
A kad će se to promeniti?
Pomagaću ti pre sastanaka.
Šta ako više ne budeš mogao?
Nikada te neću ostaviti na cedilu.
Idemo, idemo!
Još jednom!
Sve je u glavi.
Idemo!
Opa!
Ma, idi! -Šta je?
Kako si elegantna!
Trebalo bi češće ovako da se oblačiš. Divna si!
Ali ne za čišćenje toaleta.
Predivno izgledaš. -Hej!
Da nije malo droljasta? -Ne!
Eto vidiš! Izgledam glupo.
Nikako! Ovo je savršeno za sastanak sa šefom.
Skuvaj nam čaj. -Dobro.
Hoćemo li?
Daj mi to.
Mogu i ja. -Ne treba, ja ću.
Gde nam je sad predstavnica? -Mama! -Čekam da voda provri.
Daj, ja ću to.
Hajde!
Dobro.
Nešto ti je čudno?
Sve ti je normalno? -Da.
Pa, znate i same, mislimo isto.
Probudite se, devojke!
Šta je? Bojite se šefice?
Mi smo za nju samo gomila čistačica.
Da, tako je.
Ovi uslovi su neprihvatljivi. Ili ćemo najebati.
Istina je.
Ništa se neće promeniti.
Vi previše tražite.
Kako to možeš da kažeš? -Nema više novca. Ovo nema smisla.
Nemamo čak ni sindikat.
Ti ćeš ionako uskoro u penziju. -U penziju? -Da.
Neću još dugo, draga moja.
Nažalost.
Da mogu da biram...
Videćeš ti za 20 godina. Ruke se više ne drže. Niti noge.
Leđa su ti uništena, dlanovi...
I...
Umorna sam, ne mogu više!
Oprosti mi, Mariz.
Ti si najbolja na svetu.
Oprosti. -U redu je, Mariz.
Dobro sam.
Dakle?
Sigurno je da ne možemo da putujemo 50 km na posao.
Hvala. Dakle, slažemo li se?
Kako da se u šest sati ujutro vraćamo kućama? Ti imaš skuter...
Ali ne mogu njim na takve udaljenosti!
Možemo sve na taj skuter.
Daj ćuti, još će nam to i predložiti!
Karin, reci im da nećemo potpisati dok ne pristanu na naše zahteve.
To da im kažem? -Da.
Da nećemo potpisati?
Ili ćemo ih prebiti. -Ne tim rečima!
Zato što smo žene?
A kako da im kažemo?
Da im se izvinimo?
Ne znam, ali mama to mora da im kaže.
U redu.
Karin će biti sjajna, kao i uvek.
Čekaj, pomoći ću vam.
Ja ću ovo počistiti.
Ti ovo pročitaj
pa ćemo im poslati.
Vi ste sve ludače opsednute čistoćom!
Ne mogu više!
Non-stop!
Džami...
Šta je? -Hvala ti.
Jesmo li gotove? -Jesmo. -Zdravo!
Pusti to.
Zakasnićeš.
Ponovićemo sve telefonom.
Bila si sjajna.
Pozvaćeš me? -Hoću.
A, da.
Predstavnica radnika? -Da. -Odakle ste? -Martig, noćna smena.
Aha, ona sa skuterom.
Jeste li doneli ugovore?
Imamo puno pitanja o različitim temama.
Pitanja je trebalo da mi pošaljete unapred. To valjda znate.
Poslali smo ih.
Mejlom.
To je za nas velika promena.
Moramo da razgovaramo. -Ništa mi niste rekli, Elen!
Nema veze, razgovaraćemo drugi put.
Ali neka ih vaša nadređena pošalje do kraja meseca.
Ali...
O tome smo i htele da razgovaramo.
O više...
O više lokacija.
Na primer...
Na primer, previše bi trebalo da putujemo.
Zavisi, ali neke lokacije su daleko.
To nam je jako komplikovano.
I... -Karin, znam da vam je teško. Rekla mi je vaša šefica.
Koliko vam sati treba?
Tri? Četiri? Deset?
Već ćemo vam ih naći, negde u centru. Pomoći ćemo vam, bez brige.
Na primer, Arl. Predaleko je. -Karin, o tome ne želim da razgovaram!
Rekao sam da ćemo o tome sledeći put. Zar nisam bio jasan?
A sada potpišite
i reći ćemo da niste imali pitanja. I to se događa.
Ali ja imam pitanja.
Elen, potražite neki kurs da joj malo pomognemo.
Neki kurs za nepismene. Sigurno nešto postoji.
Prenesite svojim koleginicama
da ja znam s posrnulim preduzećima.
Na početku je uvek teško.
Srećno!
Želite li vode?
Jebem ti!
Zdravo!
Dakle?
Obavljeno.
Bravo! Sad ti je lakše? -Jeste.
Idi da se igraš, dušo!
I, šta je rekao?
Pa, ništa baš...
Slušao je. -Eto, saslušao ju je.
I šta je odgovorio? -Ništa konkretno, ali uskoro hoće.
Pa, onda ćemo morati da pričekamo.
Sad zna da se nećemo predati.
Sad su shvatili.
Hej!
Nemojte da se prevrnete! Da ti pomognem?
Želiš li da razgovaraš?
Zigi je.
Da, ljubavi? Da...
Znam. Odlično je prošlo, ne brini.
Bilo je baš dobro. Pričaću ti.
Vatrogasac se zabavlja?
Zdravo, zlato.
Jedan, dva, tri!
Smrzao sam se. Imaš li kafe?
Možeš da je zamrzneš -Šta to? -Pa, ribu! -Ne mogu.
Ne?
Onda je podeli s nekim.
S prijateljicama. Inače će se pokvariti.
Znaš li da ih pripremiš?
Šteta što jutros nisi došla.
Čekao sam te.
Dogovorili smo se, zar ne? Ti si htela da idemo u ribolov.
Zar ti Momo nije rekao da na mene ne može da se računa? -Nije.
Imaš neki oštar nož?
Izvini, plašim te. Idem. -Nemoj.
Ne plašiš me.
Ovo je dobro? -Taman.
Kako ti se zove sin?
Zigi. Z-I-G-I.
Shvatio sam. Zigi.
Koliko mu je godina? -17.
Sama ga odgajam.
Čuo sam. -Ne.
Nisi čuo.
Niko ne zna.
Mrzela sam ga kad se rodio.
Kao i njegovog oca.
Kad je sestra došla da mu uzme krv,
Rekla sam joj: "Nosite ga!". I znaš šta sam uradila?
Ne moraš da mi kažeš. -Sve sam stvari strpala u torbu.
Htela sam da odem bez njega.
Nisam htela to dete.
Tada sam pomislila kako će ga igla boleti
i poteklo mi je mleko.
Potrčala sam za njim.
Postala sam njegova majka.
Ne želiš da ti pokažem?
Evo, pokazaću ti. -Ne.
Nemoj više da mi šalješ poruke.
Pozovi me.
Dobro.
Bolje operi ruke!
Smrdim? Oprosti.
Da.
Nisam baš glamurozan.
Može? -Da.
Kakav vam je bio ulov? -Nije loš.
Ali meni su draži dok su još sveži, kad se koprcaju.
Bar nije sebična. -Nisam htela da bacim.
Da ja imam dečka, ostavila bih posao.
Tako zna da bude i gore.
Kad si u braku i imaš decu, svima si sluškinja.
Ja verujem u ljubav.
Šta ti je ovo?
Vrati!
Šta je to?
Prestani!
To je Lilin domaći. -Samo malo...
"Deterdžent, sunđer..."
Tako piše! -Daj mi to!
To je za moju kćerku? -Dosta!
Daj mi to! -"Higijena?"
Deset puta je napisala. Pa ona je ludača!
I ona meni čuva kćerku!
Adel bi napisala: "Seks, seks, seks..." -Odjebi!
Smjesta mi vrati! -Polako! Zar ste poludele?
Daj!
Izvoli.
Samo smo se šalile.
Oprosti.
Sranje!
Daj mi narandžastu ili crvenu. -Hvala.
Baš je lepo!
Sjajno!
L i O je "lo". L i A je "la".
"Lola voli Lili."
Daj da sednem, zlato.
Hvala ti, ljubavi.
Hoćeš mi pozajmiti olovku?
Hvala.
Šta ovde piše?
"Pročitao i odobrio".
Zigi ne voli da diramo njegove papire.
Idem, devojke.
Vidimo se uskoro. -Dobro.
Zdravo, patuljci! Jeste li dobro? -Jesmo.
Kako si? -Dobro.
Hoćeš li da ih odvedeš kod Momoa?
Pišete domaći?
Pa vi ste jako pametne!
Samo ste vi potpisali. -Pa šta?
To mi ništa ne vredi.
Uzmite to nazad.
Svuda te tražim.
Zaboravila sam u toj zbrci. Brino mi je ovo dao za tebe.
Reci mu da ne želim.
Vrati mi to. I novac.
Dobro.
Svi govore o mom snimku.
Ali nema puno pregleda. Oko 700.
To je tek početak! Pokažite ga svojima kod kuće.
Oduševiće se.
Videće ga cela porodica.
Koliko je sati?
Šef je tražio da radim dodatne sate.
I da preveslaš ostale?
Uspela si, svaka čast! -Ne obraćaj mi se tako!
Treba nam novac.
Stvarno?
Ti ne znaš ni da brojiš. -Mi znamo.
Ali ne tako! Trebalo bi da braniš ostale, a ne da radiš prekovremeno!
I Mariz kaže da to nema smisla. -Bar se bori! -Prestani!
I borim se! Šta si ti mislio?
Samo to i radim!
Svaki dan! Sve vreme. Sama!
Nisi sama!
Nisi se sastala sa šefom. -Jesam! Učinila sam sve što su tražile.
Pitam te šta ti misliš.
Mislim ono što i ostale. -Ali ti nisi poput njih, u tome je stvar.
Znaš šta? Bio sam ponosan na tebe. Hteo sam da te iznenadim slavljem.
Ali sve si pokvarila.
Kao i uvek!
Oprosti.
Želim da podignem novac.
Adel, prestani! Ideš mi na živce.
Ma...
Pogledaj!
Keksići!
A nisam ništa uradila! -Bravo!
Neka se i meni posreći!
Šta kaže Momo? -Razgovaraju samo o štrajku. -Sranje!
A koje devojke? -One iz Avinjona.
Došle su kod njega na protest. -Rekla sam ja!
Štrajk! Imamo li plan B?
Zašto sad menjaju pravila? -Znaš zašto.
Preskupe smo im.
Ovim zahtevima žele da nas oteraju,
tako da mogu da zaposle devojke koje će to prihvatiti. Ili migrantkinje.
Imaju pravo što idu u štrajk.
Daj, prestani više! -Možda će mi se opet posrećiti.
Šta ti misliš, Karin?
A da potpišemo?
Šta? -Možemo da potpišemo.
Dobro kaže.
Pa ćemo videti. -I sad je teško, a vi biste pristale na još teže?
Sad il' nikad. -Moram da razgovaram sa šeficom.
Prestani da joj se ulizuješ!
I ona se boji za svoj posao. Znaš li gde živi? U kampu!
Video ju je moj muž.
Ako mene pitaš, ona spava sa šefom. -Kako to znaš? -Znam. -Drolja!
Neka spava s kim želi.
Ja samo ne želim da izgubim posao.
Ali tako će nam doći glave.
Zato što se bojimo praznog frižidera.
Ali ako sve zajedno kažemo: "Dosta!", naći će se u problemu.
Ne smemo da popustimo!
To je stvar ponosa! Nećemo potpisati!
Bar ja neću. Dosta sam trpela.
Neću ni ja.
A šta ćemo onda?
U štrajk. Nemamo izbora.
Ali moramo sve, inače ništa od toga.
Šta ti kažeš?
Sve želite u štrajk?
Šta je?
Šta je? Poznaješ ga?
To je tip s ribama. -Nije loš!
Sladak je.
Ima i dobro dupe. Srećnice!
Šta to radiš? -Ništa. -Prestani! Ne želim da me vidi.
Ma, daj opusti se!
Dođi!
Smiri se.
Zdravo. -Zdravo.
Plaćam turu. -Hvala.
Slobodno? -Naravno.
Čujem da ti svašta znaš.
Ribolov, popravke... Zainteresovana sam!
Čuj, nisam ono dobro izveo.
Hvala ti za pivo. -Zdravo.
Zašto mi nisi odgovorila na pozive?
Nisam mogla. Nije mi bilo zgodno.
Zabrinuo sam se.
Stvarno?
Zašto?
Misliš da ne mogu sama?
Misliš da mi treba
tvoj novac, tvoje lekcije o životu...
Nisam to hteo.
Žao mi je.
Opraštaš mi?
Ima toliko devojaka.
Simpatičnijih,
boljih.
Ja želim tebe.
Bilo nam je dobro, zar ne?
Dobro ili ne,
imam ja trenutno dovoljno problema u životu.
Nisi ti nikakav problem! Bar meni nisi.
Ma, šta je bilo?
Tvoj sin ne voli ribu?
Odvešću te negde drugde.
Gde ćeš me odvesti?
Gde god želiš.
Misliš da mogu samo tako da odem?
Šta te sprečava?
Ne znaš ti ništa.
Možda.
Zdravo, Momo. Mariz je tu? Ostavila sam skuter... -Mariz je imala nezgodu.
Šta?
Sinoć,
dok je išla po mene.
Kako se to dogodilo? -Ne znamo.
Možda je zaspala, ko zna?
Sva je polomljena.
Ne!
Mogu li da je vidim? -Ne, samo porodica.
Jasno.
Možeš li večeras da pričuvaš decu? -Naravno.
Bilo je pitanje vremena.
Hvala.
"Nevažeće"
"Danas je stoti dan naše kampanje.
Želite da ga obeležite? -Da. Neka se vidi da smo još ovde."
Idem.
"Odlučniji smo nego ikada.
Moramo da podržimo sve one koji su i danas na ulicama.
Izlazimo svaki dan."
Zdravo. -Uđi u autobus.
Da vas čekam unutra? -Može.
A šta da radimo?
Da pevamo himnu napolju?
Moglo bi da nam koristi. -Zaboravi!
Bogme ste lajavi!
Pokušala sam da sastavim novi raspored.
Vi šefovi ste pravi gadovi.
Molim? Nisam dobro čula. -Prestanite!
Dosta!
Ne možemo više ovako, kao da se ništa nije dogodilo.
Nije vas briga za nas!
Mariz je umalo poginula zbog vas. -Stalo mi je.
Mene zovu kad se tako nešto dogodi, a ne šefa.
Ne može više da nas maltretira, da ignoriše našu predstavnicu!
Zar smo mi obična govna?
Pa to je skandalozno!
Pitajte Karin. Od tog tipa ništa ne može da se izvuče.
Trebalo je bar da odgovori na pitanja.
Trebalo je da ih postavite.
Jeste li vi bile na sastanku? Ne bih rekla.
Nećete nas zaobići.
Stvar je u tome da se vi bojite šefa.
Bojite se za taj svoj usrani posao.
Ne bojim se.
Želite li da čujete istinu?
Istina je da...
Karin nikako ne može da vam pomogne.
Žao mi je, ali tako je.
Kako to mislite? Zašto da ne bi mogla da nam pomogne?
Zato što nije poput vas.
Zar to niste primetile?
Mislila sam da ste prijateljice.
Ovo je strašno. -Kako to mislite?
Karin!
Kuda ćeš?
Ne možeš sada da odeš.
Ima pravo, nikakve koristi od mene. -Nije istina.
I mene je plašila. To je normalno.
Ja sam potpisala. -Šta?
Potpisala sam.
Šališ se! -Ne. Potpisala sam ugovor.
Ma, nemoguće! -Toliko sam htela ovaj posao,
da se izvučem iz tog usranog života!
Nemam izbora! Ništa drugo ne znam da radim.
Shvataš li? -Izneverila si nas.
To stvarno nisam očekivala.
Ne od tebe.
Nisam imala izbora.
Predstava je gotova?
Kuda ćeš?
Karin!
Nosite se svi na vaše usrane poslove!
Šta vam je svima večeras?
Sve ste dobile menstruaciju? -Umuknii i vozi!
Šta je bilo?
Ona je potpisala.
Potpisala je.
Sranje.
Karin!
Pogledaj!
Brino!
Šta je bilo?
Plačeš?
Ne.
Ne plačem.
Hoćeš li da dođeš kod mene?"
Ja sam.
Nisi na poslu? -Ne.
Sve je u redu?
Da. Šta se događa?
U supermarketu traže magacionere.
U ponedjelak počinjem da radim.
Iznenađena?
Sad možeš komotno da daš ostavku.
Nećeš više morati da radiš za tu svinju.
Ne želim tako.
Nisi srećna? -A tvoja praksa?
Gotovo je s tim, mama. -Ne, ne.
Smesta ću pozvati tvog šefa. Uzeće te nazad.
Trebam ti.
Ne trebaš mi. -Ne trebam ti?
Ne. Želim da budem sama.
Ne misliš tako.
Smesta se vraćaj. -Neću.
Još si maloletan. Poslušaj me! -Štitim te! -Ne!
Ne štitiš me nego me gušiš!
Stalno mi govoriš šta da radim. Isti si otac!
On je bio takav. Naređivao mi, govorio umesto mene.
A pre njega škola, porodica. Nikad nisam prodisala!
Gušim se, shvataš li?
Gušim se.
Šta je bilo sa šefom? -Pusti sad to. Idemo!
Dosta! Sad si odrastao.
Sad je bilo dosta!
Ali dobar smo tim.
Šta to radiš?
Šta to radiš? -Pusti me! -Stani!
Odlazi!
Napolje!
Ne idem. -Odlazi!
Šta radiš u mraku?
Dolaziš?
"Moje dame...
G. Le Tak i ja ćemo s vama razgovarati pojedinačno.
Ništa se ne brinite."
Krenućemo postupno.
Na kraju meseca ćemo utvrditi timove, zar ne?
Kako bi bilo jasnije, odredili smo područja od 50 km.
Ima li pitanja?
Šta ćemo ako nemamo prevoz? Pogotovo sada.
Rekao sam da će g. Le Tak razmotriti svaki slučaj.
Ako vam je to suviše komplikovano, možete i da odbijete.
Ja bih htela nešto da kažem.
Oprostite, kako se vi zovete? -Ona je predstavnica radnica.
Dobro.
Da je primim? -Da. -Dobro, primiću vas.
Ne, već je prekasno. -Ne možete tako. Nema smisla.
Dugo već ovde radim.
Sviđa mi se. Posao je težak, ali...
Sviđa mi se zajedništvo.
I lepo miriše kad sve očistimo. Zvuči glupo, ali...
Ja volim kad lepo miriše.
Volim svoj posao.
Noću, s devojkama.
Ja ovo ne mogu da slušam.
Stanite!
Čujte, imamo sastanak zaštite na radu... Kada?
Četrnaestog. -Osim toga,
znam kako koje sredstvo miriše, šta gde treba.
Znam šta nedostaje.
I bolje, jer...
Ja... Ja...
Ja ne znam dobro da čitam.
Ne znam ni da pišem.
Išla sam u školu, ali bilo mi je teško. Nisam htela da tražim pomoć.
Ne ponosim se time.
Time se ne treba ponositi.
Nisam pročitala aneks ugovora.
Već godinama nisam ništa pročitala.
Nisam ni pokušala.
Potpisala sam i sad mi je žao.
Žao mi je što sam to učinila.
I sad je prekasno.
Prekasno je i za Mariz.
Dobro ste postupili, Karin.
Trebaju nam ljudi poput vas. -Ne zovite me Karin!
Zovem se Vutersova.
I možete da me obrišete sa spiska.
Vi nas ne zaslužujete.
Znate li šta to znači?
Dajete ostavku.
To vam je glupo.
Čujte, gospođo,
možemo da razgovaramo kasnije.
Ali sada mi se čini
da su vas preplavile emocije.
Žao mi je.
Kuda ćete?
G. Le Tak, okupite ih!
One koje ostaju neka dođu levo...
Ako ti ideš, idem i ja!
I ja.
Šta sam to učinila?
Ono što je odavno trebalo. Da zalupimo vratima!
Nisam htela da ovako ispadne.
Kuda ćeš sada?
Znate li šta ćemo? Radićemo u restoranu kraj autoputa.
Ili negde drugde. -Tako je.
Mi vredimo mnogo više.
I ovog puta će šefovi biti pošteni ili odlazimo!
Daj mi to!
Evo vam vaš jebeni skuter!
Zna li neko da zapali vatru? -Zašto?
Da se ogrejemo zimus.
Hvala ti, Karin. -Hvala, draga.
Ponosna sam na tebe!
Odlazite i ne vraćajte se!
Pogledajte ih samo!
Ima li neko vatre?
Ovo mi mislimo o vašem ugovoru!
Evo ga!
Zigi!
"Mama,
znam da mrziš pisma,
ali ovo ćeš morati da pročitaš jer ti prvi put pišem ja.
Samo polako.
U redu je.
Vremena imamo.
Hteo sam da znaš
da te volim isto toliko koliko i ti mene voliš."
MEDIATRANSLATIONS