ANGLIE, 1735
- Dáš si trošičku, drahá? - Já už čekám.
TĚSNĚ PŘED ULEHNUTÍM
Saltley, nech toho.
Obrovský diamant, miláčku?
Hyjé!
Co se to kčertu děje?
Lupič, pane. Chce vás okrást.
- Co uděláme? - Soubojová pistole.
Ano. Jistě.
Prosím, vozko. Hodně štěstí.
Já mám o něco větší.
Panebože.
- Musíme uprchnout. - V těch šatech to nepůjde.
- Kde je moje žena? - Tady.
Kdo kčertu jsi?
Drahý, to je Dick Turpin.
Proč jste to neřekl hned? Báječné.
Každý touží, aby ho přepadl Dick Turpin,
nejznámější a nejelegantnější lupič všech dob.
Prosím, všechny mé peníze.
A moje kalhoty. Vezměte si i mou ženu. Já mizím. Sbohem.
Podivín.
Madam, bylo mi potěšením vás okrást.
Co pořádný polibek?
To bych rád. Ale teď jsem si uvědomil, že nemáme vozku.
Jeden malý polibek neuškodí.
Hej, Turpine.
Vzbuď se. Asi se ti zase něco zdá.
- To je Turpin. - Každý touží, aby ho přepadl Dick Turpin.
Zase jsi mluvil ze spaní.
A chtěls mi dát pusu, blázne jeden.
Ano? Bylo to příjemné?
Vezmi si věci. Jdeme.
Výborně, bude oběd?
Ne, chystají se tě pověsit.
Aha. A pak bude oběd?
To je magor.
HLEDÁ SE ESSEXSKÝ GANG
Nechcete si najmout profesionální plačku?
- Koho máte? - Mám výtečnou nabídku.
Dvě smutné babizny a skleslého chlapce. Za půl koruny?
Ten až tak smutně nevypadá.
Dobře.
Tak co některou z naší řady pravých vdov?
- To už je lepší. - Jo. Nedávno ovdověly.
Pravé slzy jsou standard.
Podívejte se na Margaret, pane. Podívejte.
Typický smutný pohled.
- Upřímnou soustrast. - Děkuju.
Margaret se mi líbí. Tu beru. Platí.
Uvidíme se tam.
Moc brzy!
Margaret, začni s tím až na místě. Kazíš nám tu náladu.
POSLEDNÍ KAPKA
Dáme si krátkou zastávku na osvěžení.
Co se děje?
Smíme si dát jedno před popravou.
Pojďte. Zvu vás.
Když se do půl hodiny nevrátíte,
odjedu bez vás. Jasné?
Ahoj. Jmenuju se Prosťáček Martin a zastřelil jsem slepici.
Ahoj, Prosťáčku Martine.
Ahoj. Jsem Lizzy Rybná a hrozila jsem, že zapálím balík sena.
Ahoj, Lizzy Rybná.
No, dneska se věší za všechno.
Ahoj. Jsem Bill Ostří
a zabil jsem 26 členů vlastní rodiny.
Ahoj, Bille Ostří.
A co ty?
To je Dick Turpin, je lupič.
- Kdo jsi ty? - Eliza Beanová, spisovatelka.
Posuň se. Píšu o skutečných zločinech.
- Opravdu? - Ano.
Kdysi jsem psala nádherné hry a básně, ale nikoho nezajímaly.
Napište o strašné vraždě, a lidé to zhltnou.
Proč tomu tak je, Elizo?
Já nevím. Lidé jsou zločinci fascinovaní.
Čtenáře by zajímal tvůj příběh.
Není moc dlouhý.
Nemířil jsem na tu slepici.
Ne. Ne ten tvůj, Prosťáčku Martine.
Tvůj. Dicku Turpine.
Dick Turpin. O tobě jsem slyšel.
Zastřelil jsi Toma Kinga. Ustřelils mu obličej.
Výborně.
Myslíš, že by lidi můj příběh zajímal?
- Ani ne. - Ano, prosím. Máma mi hodně vyprávěla.
No tak, Dicku. Vyklop to. Lidé tebou budou fascinovaní.
To nevím. Trošku se stydím. Já...
Narodil jsem se řezníkovi ve vesnici Hempstead.
Bože. Jdu se vychcat.
Mé dětství bylo šťastné a otce jsem miloval.
Ale postupně jsem si uvědomil, že řezničina není pro mě.
Už jsi zabil toho králíka?
Ne, ale postavil jsem vesnici z cuket.
To jsme my, vyrobení z paprik.
To jsi ty, rozzuřený. Ale ne tolik jako teď.
Jak dlouho ti to trvalo?
Devět hodin.
Tak až to doděláš, zabiješ ty labutě?
Ale Carol a Sue se milují.
Ani nevím, jak se labuť zabíjí.
Mám do ní kopat? Useknout jí hlavu? Praštit ji botou?
Někdy si při pohledu na tebe říkám: „Chceš vůbec být řezníkem?“
Jistěže nechci. Jsem vegan.
To říkám už od svých pěti. Zvířata miluju.
Tohle není můj život, tati, ale tvůj. Víš?
Jo, vždycky jsi byl divný.
Kreslení, podivné nápady, neobvyklé oblečení.
Jsi z mých dětí nejdivnější.
Jsem tvoje jediné dítě.
Cítím, že pro mě osud něco chystá, víš?
Něco velkého, kreativního.
No.
Jestli je tomu tak, můžu si přizvat tvého bratrance Bennyho.
Ten zvířata zabíjí rád. Už pár směn odpracoval, kdyžs tu nebyl.
- Jde mu to. - Já vím.
Miluje maso. Rád o něm mluví a dotýká se ho.
Má vlastní nože.
Zavolej Bennyho. Bude to tak lepší. A já si půjdu za svými sny.
- Určitě? - Jo.
No, chtěl jsem ti to tu odkázat.
Teď to dostane Benny. Včetně tvého pokoje.
Co moje věci?
Asi je budu muset spálit. Vyhodit na ulici.
Dobře. Hele, vezmu si jen tyhle fialové boty a šicí stroj.
Jistě. No, jestli už ses rozhodl, dám vědět Bennymu.
Dobře.
- Ahoj Benny. - Ahoj.
Ty už jsi mu to řekl?
- Zašlo to příliš daleko. - Jak to myslíš?
Devět hodin jsi stavěl vesnici z cuket.
Opatruj se, synu.
Dej sbohem Carolovi a Sue, tati.
- Ahoj Benny. - Ahoj.
- Myslíš, že bude v pořádku? - Do konce týdne je po něm.
Vážně jsi postavil vesnici z cuket?
Jo. No, na základy jsem použil dýně.
Základ musí být pevný.
A táta tě vykopl?
Jo, neuvěřitelné. Nemám práci ani kde bydlet.
Vlastním jen tento šicí stroj
- a tyto ohromující fialové boty. - Paráda.
Nemůžu si je tu uložit?
Jo. Dej je do komory.
Výborně. Díky, Malá Karen. Jsi poklad.
To je velká komora.
Ty dveře ne. Vedlejší.
Tohle je tajná chodba.
Já nevěděl, že máte tajnou chodbu.
- No, je tajná, ne? - Jo.
Kdyby se o ní vědělo, byla by obyčejná. To by nebylo tak zajímavé, že?
Teda, tajná chodba. To je něco.
Tu bych chtěl mít taky.
- To zní divně. - Jo, znělo to divně. Promiň.
Pět skleniček zabijáka žalu.
Cizím nenaléváme.
Fajn.
Jsem Tom King.
Nakost Poctivec.
Nicholas Fraser.
Moose Pleck. A...
Steve.
No, raději Steven.
Nevadí. Stačí Steve.
V mojí bandě se uvolní jedno místo.
Ano?
Ty.
Lord Rookwood zítra pojede na svoje letní sídlo v Dagenhamu.
Zastavíš jeho kočár a pošleš ho do Rowney Woods, kde si na něj počkáme.
To je vtip? Je mi osm.
No právě. Nebudeš podezřelá.
Pardon, znamená to, že já už do bandy nepatřím?
A když nezastaví?
Vyndáš svůj štěkající kvér a zastavíš je.
Co je štěkající kvér?
Tohle.
Ano. To už jsem viděl, jo.
Jasně.
Ty jsi kdo?
Místní řezník. Vlastně bývalý.
Nahradil mě můj bratranec Benny. Má vlastní nože.
Upřímně, já jsem na to nebyl.
Víte, jsem vegan a...
Sice mám schopnosti, ale neumím je využít.
Ale něco na mě tam venku čeká.
Něco opravdu kreativního.
Tohle je tvůj šťastný den.
- Ano? - Jo.
Mám pro tebe práci.
Výborně. Jakou?
To, co jsem právě řekl jí!
Hele, uvítal bych zpětnou vazbu. Já myslel...
Na.
Dobře. Takže, zmáčknu to tady a vyletí to z té trubičky.
Kde se to nosí? Kde je máte vy?
Spíš tady nahoře, nebo máte pouzdro?
Má to pojistku?
Aby mi to nevystřelilo do kalhot.
Ne. Pojistku to nemá.
Jistě. To se mi zdá nebezpečné. Asi si ji dám do tašky.
Jo. Dej.
Dobře.
Zítra. V deset. Nepodraz nás.
- Na Stevea. - Na Stevea.
Jsem Steven.
Má chudá duše, ať už jsi kdekoli...
Dicku, co děláš? Nezvládneš to.
Přece tam nepůjdeš ty, že? Jsi dítě. Je to nebezpečné.
- Co jít spolu? - To je ještě horší.
Hele, bude to dobré. Ale mám otázku. Říkal, že to má, nebo nemá pojistku?
Buď opatrný.
Protože jestli tě chytí, budeš mít velké potíže.
Mě nechytí. Neboj se.
Jsem mistr převleků.
Hyjé. Jo.
Takže jste viděl tlupu mužů,
jak mi na polích kradou vysokou?
A víte to proto, že jste přišel z přesně 15 minut vzdálené budoucnosti.
- Přesně tak. - A jaké to v té budoucnosti je?
Stejné jako teď.
No, šaty jsou o něco lepší.
Dejte mi tu tašku.
- Co to je? - To je banán.
A tohle?
Voděodolné pončo do deště.
A co je tohle?
Tomu se říká štěkající květ.
- Je to zbraň. - Jo, to je ono. Je to zbraň.
S iniciálami TK. Jsi v Kingově bandě.
Šarlatáne!
Nastoupit mi do kočáru s takovouhle báchorkou!
Prosím!
- Nezastavuj! Je to přepadení! - Rychle.
Sbohem, ty z budoucna!
Vypadni!
To je škoda. Takové pěkné pončo.
Kam zmizel?
Nešlo to podle plánu.
Za koho jdeš?
Jsem z budoucnosti.
Jen 15 minut vzdálené.
Když jsi z budoucnosti, měl jsi předvídat tohle.
Co se stalo?
Tys zabil Toma Kinga?
Technicky vzato ano. Ale úplně tak to nebylo.
Jsi statečnější než já.
Je pryč. Jsme svobodní!
Ano!
Nevadí to?
Nesnášeli jsme ho. Je to velká laskavost.
A navíc do hlavy?
- Pěkný. Vidím mu dovnitř. - Nechutné.
Chtěl jen okrádat lidi o peníze, ale o to tu nejde.
Ne. Nejde?
- Ne. - Jistěže ne.
Já chci okrádat na protest proti dědičnému vlastnictví půdy.
A na pomoc chudým.
Ale budeme zabíjet?
Jo, jistěže ano.
Pěkný.
- Neuvěřitelné, že jste ho nesnášeli. - No, řekl mi pár opravdu hnusných věcí.
Strašně hnusných.
Chceš si o tom promluvit?
Prý mám široké kotníky.
DVĚ HODINY POTÉ
Ne.
Mé nohy jsou citlivé téma.
Nemůžu najít kaťata, co mi padnou, proto jezdím na koni bokem.
Ale Tom říkal, že vypadám jako ve volné holčičí halence.
Na halenkách není nic špatného, můj velký příteli.
Jsou praktické a elegantní.
Jednou jsem skoro rok nosil šaty.
Bez spodního prádla, ovíval mě vánek.
Skvělý pocit. Zkus to.
- Ano. - Máme lidi děsit.
Já jen, že kdyby Moose dorazil v krásných, volně střižených halenkových šatech,
byl bych pro.
- Jsou pohodlnější. - Stouplo by ti sebevědomí.
Šaty dělají člověka.
- Očividně. - I v případě ženy.
Podívejte se na něj. Má kaťata, ne?
- Ale je to holka. - Cože?
Tomu říkám zvrat.
- Vy jste to nevěděli? - Jmenuješ se Nicholas.
- No, jmenuju se Nell. - Cože?
Ženy nemají v lupičství dost příležitostí.
Tak si říkám Nicholas a oblékám se jako muž.
Většina lidí si všimne.
- To ne. - Víte co? Přijde doba,
kdy budou ženy vydělávat za stejnou práci stejné peníze.
To se mi líbí. Je vtipný.
- Je dobrý. - Myslel jsem to vážně.
To je dvojitý vtip. Dva.
Co?
Tam u toho kopečku jsem viděl kolo od kočáru.
Jak se kutálí.
Fakt jsem se tam podíval! Napotřetí.
Šílené.
Je výborný, že?
Líbí se mi.
Tak jo, hoši. Sbohem.
Už půjdu. Mám něco na práci.
Počkej, ty nebudeš naším novým vůdcem? Duchovním guru a životním koučem?
- Cože? - Jo. Teď nám velí, že jo?
Já mám být vůdcem?
Možná to je můj osud.
Vést bandu elegantních vyvrhelů na koních pustinou.
- Vítr ve vlasech. - Jo.
Pardon.
„Kdo jsi?“
„Jsem Dick Turpin.“ „Nejsi řezník?“ „Ne, snad kdysi.“
- Ano. - „Prodáš mi žebírka?“
„Ne. To popros mého otce.“
S kým mluví?
- Sám se sebou. - Je báječný.
„Co vepřové medailonky?“
„To už jsme probírali, ne? Teď jsem lupič.“
Jsem lupič.
- Ano. Jdu do toho. - Jo!
Vzrušující. Budeme mít své gesto.
- Ano! - Potřást, pohladit.
Pěsti. Zatřást zadkem.
Zadkem ne.
Tak. Ty nerozhoduješ, kdo nás povede. My to rozhodneme a ty to nebudeš.
Tak jo.
Měl by nás vést Dick. Nevím, ale asi je to ten nejlepší chlap na světě.
Jo. Ušije mi šaty. Je to náš nejlepší přítel?
Moment. A co já? No? Jsem nejlepší lupič. Povedu nás.
Nell, máme tě rádi. Dobře střílíš a jezdíš na zlém koni.
Ale ve stresu se hroutíš.
Nehroutím. Já se nikdy nehroutím.
Jsem nezhroutivá.
Tak jo. Povedeš nás ty.
- Jo. Kam jdeme? - Zpátky, nebo na oběd?
Dobře. Oběd, nebo zpátky?
Skvělé možnosti.
Bože.
Bože, to je ale stres!
Fajn. Je mi to jedno.
- Rozhodnuto. Naším novým vůdcem je Dick! - Jo!
V ten slavný moment byl můj osud zpečetěn
a zrodila se legenda.
To je nádherný okamžik.
Hodilo by se to naše gesto.
- Jo. - To já dělat nebudu.
- Rozmyslí si to. - Já vím.
Byl jsem právoplatným vůdcem vlastní tlupy vyvrhelů.
- To zní jako výmysl. - Nezní.
- Co? - Všechno.
Jednu chvíli jsi řezník, co se naparuje se svými podivnými nápady.
A pak se oblečeš jako chlápek z budoucnosti.
Jo, to bylo divné.
A naráz vedeš tlupu zločinců.
Tak jo. Zní to jako výmysl. Ale opravdu se to stalo.
- Já ti věřím. - Díky, Prosťáčku Martine.
Tak si zopakujeme, co máme zatím sepsané.
Turpin se se svými nádhernými havraními vlasy
vynoří z překlopeného kočáru
a čelí rozlícenému Tomu Kingovi.
A pak, aniž by pomyslel na sebe,
Dick Turpin statečně a hrdinně střelí Toma Kinga do obličeje.
Dick okouzlí celý gang a oni mu nabídnou vůdcovství.
Ohromí Poctivce, přepere Moose
a svede Nell, která do něj byla od začátku zamilovaná.
- Že? - Jo, volně převyprávěno.
Teda. Jsi neuvěřitelný.
Dobře. Výborně. Všechno to mám.
Takže jsi vůdce gangu. A co bylo dál?
Dál jsem ušil sobě i celé tlupě úžasné oblečení.
- Oblečení? - No, abychom vypadali dobře.
Už ty sračky poslouchat nebudu.
- Naprostá nádhera. - Není ten plášť moc dlouhý?
- Může být plášť moc dlouhý? - Správně. Jak se cítíte vy?
- Divně. - Líbí se mi.
Jsou pro mě jako dělané.
Je tohle kůže?
Ne. Překvapivě je to koženka. Kokosová kůže.
Zachycuje světlo, je odolná, dá se otírat.
- Dobré kvůli krvi, že? - Jo. Sekne mám to.
Nakreslete nás někdo.
Alfe.
Někdo jiný.
Pozor, Dicku. Dorazil Jonathan Wilde.
- Kdo to je? - Lovec zlodějů.
To zní jako někdo, komu bychom se měli vyhýbat.
Ne. Je to podvodník. Měl s Tomem Kingem dohodu.
- Jo. Je nebezpečný. - Jo.
Jestli z toho chceš vycouvat, je to pochopitelné.
- V pořádku. - Budeme tady, Dicku.
Položím za tebe život.
Dobré vědět.
Tak, stoupněte si za mě. Tvařte se hrozivě.
Nell, nech mluvit mě.
Pan Wilde.
Jste menší, než jsem čekal.
Já jsem Jonathan Wilde.
Jo. To dává víc smysl.
- To je můj syn Christopher. - Ahoj.
Se ženou nemáme hlídání.
Je to k posrání.
Tamhle si sedni.
Tak k věci.
K věci.
Pane Turpine, vaše pověst vás předchází.
Opravdu?
Většina lidí by se Tomu Kingovi postavit nedokázala.
- King lidi šikanoval. To nemám rád. - Dobře že přicházím v míru.
S Kingem jsme měli jistou dohodu.
Když je teď pryč a vy jste očividně novým vůdcem,
říkám si, jestli nechcete na tu spolupráci navázat.
- Je to prosté. - Tati.
Dělejte dál, co děláte,
- bez rizika šibenice. - Tati.
Podívám se, co jste ukradli. Většinu si nechám já,
něco možná i prodám zpět původním majitelům.
- Tati. - Co je?
Mrtvá můra.
Christophere, co jsem ti řekl, než jsme přišli?
„Neruš mě při práci.“
Tak proč mi říkáš o mrtvé můře?
Je opravdu velká.
Polož ji.
Už je mrtvá.
Hned tu můru polož, nebo půjdeš čekat do kočáru.
Pardon. Je rozkošný, ale někdy...
Tak, jaký by byl váš podíl?
Devadesát pět procent.
Devadesát pět pro... To je loupež za bílého dne.
Mám spoustu nákladů, Turpine.
Úplatky informátorům, síť špionů, Christopherovy lekce plavání.
- Plavání je důležité. - To je.
Nemůžete aspoň trošičku slevit?
Poslyšte, posílám na šibenici mnoho lidí.
Opatrně, Dicku. Možná nám vyhrožuje.
Nevyhrožuju.
Bude z nás skvělý tým.
Já už skvělý tým mám.
Říkáme si Essexský gang a pro nikoho neděláme.
To je škoda.
Podepsal jste si vlastní rozsudek smr...
Pro boha živého, Christophere, nemůžeš toho nechat?
Bohužel vy i váš gang budete zadrženi
a pověšeni za vraždu Toma Kinga.
Opravdu? A kdo nás zadrží?
- Já. - Vy a čí armáda?
Já a moje armáda.
A kdo je vaše armáda?
Christopher a ta ohořelá můra?
Ne, já a moje skutečná armáda.
Jo, je ohromující.
Lovci zlodějů nikdo neunikne.
- Hoši, tajná chodba. - Co?
- Jděte! - Honem! Moosi!
- Poctivče! - Poslechněte!
- Já nevěděl, že je tu tajná chodba. - No, je tajná, ne?
To máte pravdu. Kdyby se o ní vědělo, byla by obyčejná.
Řekl jsem totéž.
Vidíte, jsme si podobní.
Pracujte pro mě, ano?
To tedy ne.
Víte, Tom King byl stará škola.
Já jsem nová.
Já tolik násilí nepřipustím,
prosadím šarm, či dokonce eleganci.
Nebudeme dávat peníze boháčům, jako jste vy.
Dáme je běžnému lidu, chudému lidu.
- Třeba Malé Karen a Alfovi bez talentu. - Jo.
Tak zatím, velká brado.
Zdravím. Chcete něco?
Kdo dá komoru vedle tajné chodby?
- Měli by dveře natřít jinou barvou. - Jo. Barevné rozlišení.
Komora je praktická. Zelená nebo hnědá, ne?
Tajná chodba je záhadná, takže fialová.
- Nebo tyrkysová. - Přesně.
Ať dají na dveře nápisy jako u záchodu a je to.
Na tajné dveře nemůžou dát nápis, ty rybo. Už by nebyly tajné, ne?
Co Braillovým písmem, které se musí osahat?
Ty ho přečteš?
Ne, ale já bych do tajné chodby nešel. Bojím se.
Tento hovor o komoře je fascinující,
ale do textu ho asi nezahrnu.
I tak máme napínavý konec.
- Ano? Jaký? - Tebe. Pověsí tě.
Mě nepověsí. Nechápeš? Chytili mě, ale zachránil jsem svou tlupu.
A oni zachrání mě. Je to dokonalé.
Jo. Je to dokonalé. Jistě přijdou.
Přijdou. Hrdinně a statečně jsem zabil Toma Kinga.
Zachránil je před Jonathanem Wildem. Milují mě.
Jistě. A až tě zachrání, zůstanu s vámi a napíšu knihu o vašich dobrodružstvích.
Dobrodružství Dicka Turpina.
Co když tě nezachrání a dostaneš provaz?
No, víš, tak to bude spíš pamflet.
Pamflet?
- Úderný pamflet. - Úderný pam...
Já nechci... Nikdo nechce být v úderném pamfletu.
Já chci být v úderném pamfletu.
Tak jo.
Všichni zpátky do vozu.
Tohle je poslední šance zajít si na záchod.
Navždy.
Zkontrolujte si, že jste si nic nezapomněli.
Děkuju.
Margaret, už. Mysli na manžela.
Výborně.
To je ale nebezpečné. Může to nabrat rychlost.
- Co? - To kulaté.
- Myslíš kolo? - Jo.
- Je tak vyrobené. - Já vím.
Jen upozorňuju. Aby se nikdo nezranil.
To je od tebe šlechetné, když ty sám budeš viset.
Geoffrey, občas jsme se nepohodli,
ale opravdu jsem si ty společné chvíle užil.
Jasňačka. Měj se, Dirku.
- Jsem Dick. - No jo.
Ozvi se, jo?
- Poslední slova? - Jo. Moment.
Vím, co si myslíte.
„Kdo je ten muž s úžasnými lícními kostmi?
Kde se nechává stříhat? Jeho kabát je nádherný.“
To ale není to podstatné. No, jen trochu.
Podstatné je, že se jmenuju Dick Turpin
a jednoho dne budu nejslavnějším lupičem v celé Anglii.
Doslova tě čeká provaz, ty idiote!
Já nejsem idiot, protože můj gang mě přijde zachránit.
Vlastně už jsou tady.
Představím vám svého dobrého přítele.
Moose.
To by bylo výborné.
Ten je k nezaplacení.
- Pověs ho! - Omlouvám se.
Nasadím vám to.
Bože, srovnám díry na oči.
Tak. Vidíte? Jo, jste připravený.
To stačí.
Vzkaz mému gangu.
Jestli plánujete záchranu, hodilo by se to, než mi nasadí oprátku.
Hoši?
Výborné. Nejlepší poprava, co jsem zažil.
Hoši?
No tak, hoši. Nehrajte si.
Ho...
Co čekáš? Přestřel to lano.
- Honem! - Nestresuj mě.
Někdy je to dost nepřesné.
Udělalas to schválně. Nechceš ho zachránit.
Bože. Umírá. Hele, jeho tělo sebou škube.
- Uklidni se. Není mrtvý. Jen si nabiju. - Kašli na to. Udělám to po svém.
Už jdeme, Dicku!
Stráže! Chyťte ho!
Vážně jste přišli.
- Jistě. Jsi ten nejlepší chlap na světě. - Já vím.
Jsou tak úžasně pohodlné.
- Moosi! - Promiň, kámo.
Zdrhejte.
Už zase.
Nějaké pěkné komory na obzoru?
Tak co, velká brado?
Snad už víte, že Jonathanu Wildeovi neutečete.
- Čas... - Tati.
- Čas na... - Tati.
- Čas na... - Tati!
- Co, pro boha živého? - Kolo!
Upozorňoval jsem na něj.
Budu mít pořád tohohle malého koně?
Nestěžuj si. Tak narychlo jiný nebyl.
Jsem přece vůdce. Měl bych mít velkého. Už jsem jel na větších psech.
Tak jo. Sem s tím.
Účelem plakátů se zločinci je, aby lidé poznali, o koho se jedná.
Tohle je jako želva v šatech.
- Kdo to kreslil? - Alf.
Alf? Alf z hospody?
Všichni vědí, že ten vůbec kreslit neumí.
- Kolik jsi jich objednal? - Tři tisíce.
Panenko skákavá, Christophere. Kdy zase začne škola?
HLEDÁ SE – ŽIVÝ NEBO MRTVÝ PRO NEZÁKONNÝ ČIN LOUPEŽE
Překlad titulků: Veronika Ageiwa