ANGLIJA, 1735 M.
- Po lašelį, brangute? - Maniau, nebepasiūlysi.
PRIEŠ PAT MIEGĄ
Soltli, liaukis.
Gal stambų deimantą, brangute?
No! Greičiau! No!
Kas, po galais, vyksta?
Plėšikas, pone. Jus apiplėš.
- Ką daryti? - Tavo pistoletas dvikovoms.
Taip. Žinoma.
Štai taip, vadeliotojau. Sėkmės.
Vis tik mano didesnis.
Gerasis Dieve.
- Teks bėgti. - Nelabai pavyks su šia suknele.
- Ką padarei mano žmonai? - Aš čia.
Kas, po velnių, esi?
Brangusis, čia Dikas Terpinas.
Ko iškart nesakei? Žavinga.
Visi nori, kad juos apiplėštų Dikas Terpinas,
žymiausias ir šauniausias visų laikų plėšikas.
Štai, imk visus mano pinigus.
Imk kelnes. Ir žmoną paimk.
Aš varau. Ate.
Keistuolis.
Ponia, didžiai pamalonintas, jog galėjau apiplėšt jus.
Gal tikrą bučinį?
Mielai, bet ką tik supratau, kad lekiam be vadeliotojo.
Vienas bučinukas nieko nepakeis.
Ei, Terpinai.
Pabusk. Regis, vėl sapnuoji, vyruti.
Čia Dikas Terpinas.
Visi nori, kad juos apiplėštų Dikas Terpinas.
Ir vėl kalbėjai per miegus.
Vienu metu net lindai bučiuotis, iškrypėli.
Rimtai? Ar tau patiko?
Pasiimk daiktus. Važiuojam.
Puiku, pietauti?
Ne, į kartuves.
Aišku. O tada - pietauti?
Na ir idiotas.
IEŠKOMA ESEKSO GAUJA
Pageidautumėte profesionalios raudotojos savo korimui, pone?
- Ką turi? - Ypatingas pasiūlymas.
Dvi liūdnos senės ir besisielojantis berniukas.
Ne toks jis ir liūdnas.
Gerai.
Turim platų tikrų našlių asortimentą.
- Kita šneka. - Visos neseniai palaidojusios vyrus.
Rauda tik tikromis ašaromis.
Pažvelkit į Margaret, pone. Tik pažvelkit.
Klasikinė gedinti mina.
- Užjaučiu dėl netekties. - Ačiū.
Imu Margaret. Man ji patinka. Sutarta.
Iki.
Per anksti!
Žinai, Margaret, gal palūkėk iki kartuvių.
Nes dabar mažumėlę gadini nuotaiką.
PASKUTINIS LAŠAS
Trumpa stotelė išgert ir užkąsti.
Kas vyksta?
Mums galima išgert iki kartuvių.
Eime. Aš vaišinu.
Jei po pusvalandžio jūsų nebus karietoje,
išvažiuosiu be jūsų, aišku?
Sveiki. Aš esu Purlis Martinas, ir aš nušoviau vištą.
Sveikas, Purli Martinai.
Sveiki. Aš Lizė Fiš,
ir aš grasinausi padegti šieno kupetą.
Sveika, Lize Fiš.
Oho, šiais laikais karia už viską.
Sveiki. Aš Bilas Peilis,
ir aš papjoviau 26 savo šeimos narius.
Sveikas, Bilai Peili.
O kas tu?
Dikas Terpinas, jis - kelių plėšikas.
- O kas tu? - Elaiza Byn, esu rašytoja.
Slinkis. Rašau apysakas pagal tikrus nusikaltimus.
- Rimtai? - Taip.
Anksčiau kurdavau linksmas pjeses, eiles,
bet jos buvo niekam neįdomios.
O tik aprašyk baisiausią žmogžudystę, ir visi iškart supuola.
Kaip manai, kodėl, Elaiza?
Nežinau. Manau, žmones žavi nusikaltėliai.
Mano skaitytojams patiktų tavo istorija.
Nieko ypatingo.
Aš nesitaikiau į vištą.
Ne, ne tavo, Purli Martinai.
Tavo, Dikai Terpinai.
Dikas Terpinas. Esu girdėjęs apie tave.
Nušovei Tomą Kingą. Šovei tiesiai į veidą.
Šaunuolis.
Tikrai manai, žmonės norėtų išgirst mano istoriją?
- Visai ne. - Taip, prašyčiau.
Mama man pasakodavo istorijas.
Nagi, Dikai, klok viską.
Man regis, tu sužavėsi žmones.
Kad nežinau. Kažkaip nepatogu. Aš...
Gimiau mėsininko šeimoje Hempstedo kaime.
O Dieve. Einu pamyžt.
Turėjau laimingą vaikystę, mylėjau savo tėtį.
Bet augdamas supratau, kad mėsininko gyvenimas - ne man.
Ar nugalabijai tą triušį?
Ne, bet iš cukinijų padariau visą kaimą.
O čia mes su tavim - iš paprikų.
Čia tu, piktas. Bet ne toks piktas, kaip dabar.
Ir kiek užtrukai?
Devynias valandas.
Baigęs pribaigsi tas gulbes?
Tik ne Kerolę su Siu, jos myli viena kitą.
Aš net nežinau, kaip užmušt gulbę.
Užspardyt ją? Sukapot? Užmušt batu?
Kartais žiūriu į tave ir galvoju, ar tu iš viso nori būt mėsininku?
Žinoma, kad nenoriu. Aš - veganas.
Kartoju tau tai nuo penkerių. Aš myliu gyvūnus.
Tai ne mano gyvenimas, tėti, o tavo. Supranti?
Taip, visad buvai keistokas.
Daug piešdavai, prisigalvodavai keistenybių, keistai rengdavaisi.
Iš visų mano vaikų esi keisčiausias.
Aš tavo vienturtis sūnus, tėti.
Jaučiu, kad man lemta kažką nuveikti, supranti?
Kažką didelio, kūrybingo.
Na.
Jei taip, tuomet pasikviesiu tavo pusbrolį Beną.
Jam patinka žudyt gyvūnus.
Jis jau spėjo pas mane padirbėti, kai tavęs nebuvo.
- Ir labai gerai pasirodė. - Žinau.
Jis dievina mėsą.
Mėgsta apie ją kalbėti, ją liesti.
Jis turi savo peilių.
Kvieskis Benį, tėti. Tau bus geriau.
O aš einu įgyvendint savo svajonių.
- Ar neabejoji? - Ne.
Visa tai ketinau palikti tau.
Benis dabar turės visa tai. Ir tavo kambarį.
O kaip mano daiktai?
Teks sudeginti. Išmest į gatvę.
Gerai, tėti. Klausyk, aš pasiimsiu šiuos violetinius batus ir siuvamąją.
Taip. Jei toks tavo sprendimas, pranešiu Beniui.
Gerai.
- Sveikas, Beni. - Sveikas.
Pasirodo, jau pranešei?
- Juk reikėjo kažko imtis. - Kuria prasme?
Tu devynias valandas darei kaimą iš cukinijų.
Pasisaugok, sūnau.
Atsisveikink už mane su Kerole ir Siu, tėti.
- Viso, Beni. - Viso.
- Manai, jam viskas bus gerai? - Dar šią savaitę bus nudėtas.
Tikrai iš cukinijų padarei visą kaimą?
Taip. Pamatą dariau iš moliūgų.
Juk pamatas turi būt tvirtas.
Ir tėtis tave išspyrė iš namų?
Taip, negaliu patikėti. Neturiu nei darbo, nei stogo virš galvos.
Visas mano turtas - ši siuvamoji
- ir puikūs violetiniai batai. - Geras.
Gal galiu pas tave juos kur padėti?
Taip. Mesk juos į spintą.
Puiku. Ačiū, Maža Karen. Tu - deimantas.
Tai bent spinta.
Ne, kitos durys. Šalia.
Čia - slaptas praėjimas.
Nežinojau, kad turi slaptą praėjimą.
- Jis juk slaptas. - Taip.
Jei visi apie jį žinotų, nebūtų slaptas.
Nebūtų kieta, tiesa?
Slaptas praėjimas. Nieko sau.
Norėčiau ir aš turėt slaptą praėjimą.
- Keistokai skamba. - Taip, mažumėlę keistai. Atleisk.
Penkias taures velnio lašų.
Mes neaptarnaujame nepažįstamųjų.
Gerai.
Aš Tomas Kingas.
Onestis Bearbounas.
Nikolas Freizeris.
Briedis Plekas. Ir...
Styvas.
Styvenas, šiaip jau.
Nieko tokio. Styvas tiks.
Mano gaujoj tuoj atsiras laisva vieta.
Tikrai?
Tu.
Rytoj lordas Rukvudas jos į savo vasaros rezidenciją Dagename.
Tu sustabdysi jo karietą ir nukreipsi jį į Raunio mišką, kur mes lauksim.
Juokaujat? Man aštuoneri.
Būtent. Tavęs jis neįtars.
Atsiprašau, ar tai reiškia, kad aš jau nebe gaujos narys?
O jei jie nesustos?
Tada išsitrauksi savo lojantį vamzdį ir sustabdysi.
Kas tas lojantis vamzdis?
Štai.
O, taip. Esu matęs tokių.
Aišku.
Kas toks?
Vietinis mėsininkas. Buvau.
Nes į mano vietą atėjo pusbrolis Benis. Su savo peiliais.
Jei atvirai, nepatiko man tas darbas.
Žinot, aš veganas ir...
Suprantat, aš turiu talentą, tik nežinau, kur jį nukreipti.
Bet jaučiu, kad kažkas manęs laukia.
Suprantat, kažkas kūrybiško.
Tau pasisekė.
- Tikrai? - Taip.
Turiu tau darbo.
Geras. Kokio?
Tokio, kokį liepiau padaryt jai!
Vis tik norėčiau atsakymo. Maniau...
Imk.
Gerai. Tai ką, paspaudžiu šitą, ir šis vamzdis iššauna.
O kur man jį nešiotis? Kur jūs juos laikote?
Ar čia, ar kokiam dėkle?
Gal yra koks saugiklis?
Antraip, manau, jis iššaus mano kelnėse.
Ne. Saugiklio nėra.
Taip. Atrodo kiek pavojinga. Gal įsidėsiu į krepšį.
Taip. Įsidėk.
Gerai.
Rytoj. Dešimtą. Nebandyk išsisukti.
- Už Styvą. - Už Styvą.
Styvenas.
Vargšė mano siela Kur bebūtum tu
Dikai, tu ką? Taip negalima.
Juk negalėjau leisti tau eiti. Tu - vaikas, o ten pavojinga.
- Gal eime kartu? - Dar blogiau.
Viskas man bus gerai.
Tik vienas klausimas. Ką jis sakė - yra saugiklis ar nėr?
Būk atsargus.
Nes jei tave sučiups tai darant, turėsi rimtų bėdų.
Manęs nesugaus. Būk rami dėl manęs.
Aš - maskuotės meistras.
Pirmyn, žirgeliai. Na.
Taigi, sakaisi matęs, kaip gauja vyrų
mano lauke vogė mano elnią.
Ir tu tai žinai,
nes esi būtent iš ateities už 15-ikos minučių.
Būtent.
Ir kaip ten toje ateityje?
Labai panašiai kaip ir dabartyje.
Tik apranga patobulėjo.
Duokš man savo krepšį.
- Kas čia? - Bananas.
O čia?
Apsiaustas nuo lietaus, jei imtų lyti.
O kas čia?
Kiek žinau, tai lojantis amzdis.
- Čia ginklas. - Taip, ginklas.
Išgraviruota T. K. Tomo Kingo gauja.
Apgavike!
Kaip drįsti brautis į mano karietą su savo tauškalais?
Prašau!
Vadeliotojau, nestok!
- Tai pasala, po velnių! - Greičiau.
Viso, žmogau iš ateities!
Nešdinkis!
Kaip gaila. Geras apsiaustas.
Kur jis?
Viskas vyko ne visai pagal planą.
Iš kur tu toks?
Iš ateities.
Vos penkiolikos minučių ateities.
Jei tu iš ateities, turėjai tai numatyti.
Kas čia buvo?
Tu nudėjai Tomą Kingą?
Techniškai, taip. Bet, bičiuliai, turit žinot aplinkybes.
Tuomet esi drąsesnis už mane.
Jis negyvas. Mes laisvi!
Taip!
Vadinasi, viskas gerai?
Mes jo nekentėme. Padarei mums didelę paslaugą.
Ką, į galvą?
- Geras. Net jo mintys matosi. - Kaip bjauru.
Jis tenorėjo atiminėt iš žmonių pinigus, o mes ne apie tai.
Ne. Tikrai?
- Ne. - Ne, žinoma, kad ne.
Aš noriu plėšt žmones dėl protesto
dėl neteisingo žemės paveldėjimo įstatymo.
Ir dėl vargšų.
Bet mes vis dar žudysim žmones?
Taip, žinoma, kad žudysim.
Puiku.
Negaliu patikėti, kad nekentėt Tomo Kingo.
Jis buvo žiauriai mane įžeidęs.
Žiauriai įžeidęs.
Gal nori apie tai pakalbėti?
Ir jis sakė, kad mano storos kulkšnys. Labai negražu.
PO DVIEJŲ VALANDŲ
Ne.
Nes kojos - mano jautrioji vieta.
Nerandu tinkamų bridžų, todėl joju sėdėdamas balne moteriškai.
Bet Tomas sakė, kad taip atrodau kaip didelė mergaitiška palaidinė.
Nieko baisaus tos didelės mergaitiškos palaidinės.
Jos praktiškos ir elegantiškos.
Sykį beveik metus dėvėjau suknelę.
Be jokių apatinių, visur pūtė vėjelis.
Puikus jausmas. Pabandyk ir tu.
- Taip, norėčiau. - Mūsų turi bijoti.
Aš tik sakau,
jei Briedis kur pasirodytų su laisvo kirpimo suknele,
aš tam pritarčiau.
- Ir patogiau būtų. - Tavo pasitikėjimas išaugtų.
Drabužiai atskleidžia vyrą.
- Tiesa. - Arba moterį.
Tik pažvelk į ją. Su bridžais?
- Tikrai ledi. - Pala, ką?
Netikėta.
Ką, nepastebėjai?
Bet tavo vardas Nikolas.
- Tikrasis mano vardas Nel. - Ką?
Kelių plėšikų karjera moterims ne itin palanki.
Tad pasivadinau Nikolu ir įšokau į vyriškus drabužius.
Daugelis iškart supranta.
- Negali būt. - Žinot, aš matau laikus,
kuomet moterys ir vyrai už tą patį darbą gaus vienodą atlyginimą.
Man patiko. Jis juokingas.
- Geras pokštas. - Aš rimtai, šiaip jau.
Dvigubas pokštas. Antras.
Kas?
Pamačiau karietos ratą, riedantį į kalvą.
Vis rieda.
Ir aš pažiūrėjau! Trečias! Trigubas.
Griūk negyvas.
Gerulis, tiesa?
Man jis patinka.
Gerai, bičiuliai, smagu buvo.
Turiu skuosti, laukia keli reikaliukai.
Pala, argi nebūsi mūsų naujuoju vadu, dvasiniu guru ir lavybininku?
- Atleisk, kuo? - Jis dabar vadas, tiesa?
Aš vadas?
Gal tai ir yra mano pašaukimas?
Vadovauti šaunių nusikaltėlių gaujai, joti viržynais.
- Vėjas plaiksto plaukus. - Taip.
Atsiprašau.
„Kas tu?“
„Dikas Terpinas.“
„Ar tu ne mėsininkas?“ „Ne, jau seniai nebe.“
- Taip. - „Bet galiu pas tave nusipirkt kepsnių?“
„Ne. Kreipkis į mano tėtį.“
Su kuo jis kalba?
- Su įsivaizduojamu savimi. - Jis kietas.
„Tai gal kiaulienos išpjovos?“
„Jau sakiau, girdėjai? Aš dabar plėšikas.“
Aš - kelių plėšikas.
- Taip. Sutinku. - Taip!
Kaip linksma. Turim sugalvot firminį pasisveikinimą.
- Taip! - Paspaudimas, paskui į šoną.
Kumščiai. Užpakaliai.
Jokių užpakalių.
Gerai. Ne tau spręsti, kas bus vadas.
Mes sprendžiam, kas bus vadas, ir tu nebūsi vadas.
Gerai.
Manau, vadas turi būt Dikas.
Nesu įsitikinęs, bet jis, regis, geriausias žmogus pasauly.
Pritariu. Jis man pasiūs suknelę. Manai, jis jau turi geriausią draugą?
Pala. O kaip aš? Ką?
Aš - geriausia plėšikė. Aš turiu būt vadė.
Nel, mes mylim tave. Puikiai valdai ginklą ir joji piktu žirgu.
Bet esant įtampai tu sutrinki.
Aš nesutrinku. Niekada nesutrinku.
Aš nesutrinkama.
Gerai, tuomet būk vadė.
- Taip. Kur mums dabar eiti? - Atgal ar pietauti?
Gerai. Grįžt atgal ar pietauti?
Abu variantai geri.
O Dieve.
Dieve, neištversiu šios įtampos!
Tiek to. Kaip norit. Man dzin.
- Tai sutarta. Dikas - mūsų naujas vadas! - Taip!
Šią šlovingą akimirką buvo nulemtas mano gyvenimas,
ir taip gimė legenda.
Nuostabi akimirka, bičiuliai.
Dabar tiktų mūsų firminis pasisveikinimas.
- Taip. - Aš nesisveikinsiu.
- Ji susitaikys. - Žinau.
Tapau teisėtu nuosavos nusikaltėlių gaujos vadu.
- Atrodo išgalvota. - Ne.
- Kuri dalis? - Visos.
Tai tu mėsininkas su pilna galva keisčiausių idėjų,
tai tu apsirėdęs kažkokiu žmogum iš ateities.
Taip, tai buvo keistoka.
Tai staiga nusikaltėlių gaujos vadas.
Taip, išties skamba išgalvotai. Bet patikėkite, visa tai iš tiesų nutiko.
- Aš tavim tikiu, Dikai. - Ačiū, Purli Martinai.
Gerai, prisiminkime įvykius, kuriuos man pavyko užrašyti.
Terpino nuostabių juodvarnio spalvos plaukų kupeta
išnyra iš po apverstos karietos
ir akis į akį susiduria su įniršusiu Tomu Kingu.
Tada, nieko nelaukęs,
Dikas Terpinas drąsiai ir didvyriškai iššauna Tomui Kingui tiesiai į veidą.
Dikas įtikina gaują, jog jis turi užimti teisėtą gaujos vado vietą.
Apžavėdamas Onestį, parversdamas ant menčių Briedį
ir suviliodamas Nel, kuri pamilo jį iš pirmo žvilgsnio.
- Tiesa? - Taip, iš esmės.
Tu nepaprastas.
Puiku. Nuostabu. Viską užrašiau.
Taigi, tu - gaujos vadas. Kas toliau?
Tada pasiuvau sau ir gaujai nuostabius drabužius.
- Drabužius? - Taip, žinai, kad gerai atrodytume.
Nebegaliu klausyt šito mėšlo.
Man patinka.
Kaip apsiaustas? Per ilgas?
- Ar apsiaustas būna per ilgas? - Teisingas atsakymas.
Kaip jaučiatės?
- Keistokai. - Man patinka.
Jaučiuosi teisingai.
Atleisk, čia oda?
Ne. Tai pastoda. Oda iš pastarnokų.
Blizgi, praktiška, gerai valosi.
- Gali laisvai kruvinti, taip? - Taip.
Atrodome nuostabiai.
Kas nors, nupieškite mus.
Alfai.
Nupieškit kas nors kitas.
Saugokis, Dikai. Atjojo Džonatanas Vaildas.
- Kas jis toks? - Generolas plėšgaudys.
Nemeluosiu, panašu, kad mums tokio žmogaus derėtų vengti.
Ne, Dikai. Jis sukčius.
Buvo susimokęs su Tomu Kingu.
- Taip. Jis pavojingas. - Taip.
Jei nori pasitraukti, nekaltinsiu tavęs.
- Viskas gerai. - Mes būsim šalia, Dikai.
Aš mirsiu dėl tavęs, Dikai.
Gera žinoti.
Gerai, bičiuliai, stokit už manęs. Atrodykite grėsmingai.
Nel, leisk kalbėti man.
Pone Vaildai.
Turiu pripažint, esat šiek tiek mažesnis nei įsivaizdavau.
Aš - Džonatanas Vaildas.
Taip. Kur kas logiškiau.
- Čia mano sūnus Kristoferis. - Sveikas, Kristoferi.
Mes su žmona šiuo metu neturime auklės.
Visiška šikna.
Kristoferi, eik ten ir pasėdėk.
Taigi, prie reikalo.
Prie reikalo.
Pone Terpinai, gandas apie jus plačiai sklinda.
Tikrai?
Nedaugelis drįso pasipriešinti Tomui Kingui.
Kingas tyčiojosi. Man nepatinka patyčios.
Tuomet gerai, jog atėjau kaip draugas.
Mes su Kingu turėjom tam tikrą susitarimą.
Ir dabar, kai jo nebėr, o jūs tapot naujuoju vadu,
pamaniau, gal mums pavyks sutart dėl to paties.
- Viskas labai paprasta. - Tėti.
Jūs darote tai, ką darote,
- be jokios rizikos atsidurti kartuvėse. - Tėti.
Mes peržvelgsime pavogtus daiktus, aš paimsiu didesnę dalį,
gal net parduosiu vieną kitą daiktelį jo šeimininkui.
- Tėti. - Ko?
Radau negyvą drugį.
Kristoferi, ką sakiau tau prieš ateinant čia?
Kad tylėčiau, kai tu dirbi.
Tai kurių galų man šneki apie negyvą drugį?
Jis labai didelis.
Padėk jį.
Jis jau negyvas.
Kristoferi, padėk tą drugį, antraip galėsi laukti manęs vežime.
Atsiprašau. Jis, aišku, labai mielas, bet kartais...
Taigi, kokią konkrečiai dalį pasiimtumėte?
Devyniasdešimt penkis procentus.
Devyniasdešimt penkis pro... Apiplėšimas vidury baltos dienos.
Turiu daugybę išlaidų, Terpinai.
Kyšiai informatoriams, šnipų tinklas, Kristoferio plaukimo pamokos.
- Plaukimas - svarbu. - Tiesa.
Gal vis tik nuleistumėte nors truputį?
Klausykit, aš daugybę žmonių siunčiu į kartuves.
Pasisaugok, Dikai. Manau, jis lyg ir mums grasina.
Negrasinu.
Iš mūsų būtų puiki komanda.
Aš jau turiu puikią komandą.
Mes vadinamės Esekso gauja ir niekam nedirbame.
Gaila.
Jūs, pone, ką tik pasirašėte savo paties mirties nuo...
Po galais, Kristoferi, gali liautis?
Deja, jūs ir jūsų gauja būsite suimti
ir pakarti už Tomo Kingo nužudymą.
Rimtai? Ir kas gi mus suims?
- Aš. - Jūs ir kieno armija?
Aš ir mano armija.
Kas gi toji jūsų armija?
Kristoferis ir tas apdegęs drugys?
Ne, aš ir mano tikroji armija.
Taip, įspūdinga.
Dar niekas nepaspruko nuo generolo plėšgaudžio.
- Bičiuliai, slaptas praėjimas. - Ką?
- Bėgam! Greičiau. - Nagi! Briedi!
- Onesti! - Klausyk Diko!
Nežinojau, kad čia yra slaptas praėjimas.
Jis juk slaptas, pagaunat?
Ne, aš suprantu.
Spėju, jei kas apie jį žinotų, jis būtų tiesiog praėjimas.
Aš sakiau tą patį.
Matote, ne tokie jau mes skirtingi.
Kodėl jums nepadirbėjus man?
Nemanau.
Matot, Tomas Kingas buvo senamadiškas kelių plėšikas.
Aš - naujoviškas.
Kol aš vadovausiu, smurto bus mažiau,
daugiau žavesio, gal net elegancijos.
Tokiems storiems katinams kaip jūs mes neduosim pinigų.
Mes atiduosim juos tikriems žmonėms, vargšams.
Kaip Maža Karen ir Alfas, nemokantis piešti.
Taip.
Iki pasimatymo, didžiasmakri.
Sveiki, kuo galiu padėti?
Kas stato spintą šalia slapto praėjimo?
- Bent duris skirtinga spalva nudažytų. - Būtent. Tinkama spalva.
Žinot, spinta - praktiškas daiktas. Žalia arba ruda, teisingai?
Slaptas praėjimas - paslaptingas, vadinasi, violetinė.
- Arba turkio. - Būtent.
Pakabintų ženklus ant durų kaip tualetuose, ir būtų aišku.
Negalima kabint ženklo ant slaptų durų, Lize Žuvie.
Tada jos nebūtų slaptos.
Gal brailio rašto ženklą? Pirštais apčiuopiamą.
Moki brailio raštą?
Ne, bet aš neičiau pro slaptas duris, bijočiau.
Kalbos apie spintą labai įdomu,
bet straipsniui jos netiks.
Mes vis dar turim jaudinančią pabaigą.
- Tikrai? Kokią pabaigą? - Tave. Tave pakars.
Manęs nepakars. Nesupranti?
Mane sučiupo, bet prieš tai išgelbėjau savo gaują.
Jie laisvėje, todėl mane išgelbės. Tobula.
Taip. Ne, tobula. Žinoma, jie pasirodys.
Jie ateis. Aš didvyriškai ir drąsiai nušoviau Tomą Kingą.
Tada išgelbėjau juos nuo Džonatano Vaildo. Jie myli mane.
Taip, ne. Žinoma. O kai jie tave išgelbės,
aš sekiosiu tave ir parašysiu knygą apie visus tavo nuotykius.
„Diko Terpino nuotykiai“.
O jei jie tavęs neišgelbės ir tave pakars?
Tuomet tai bus labiau brošiūra.
Brošiūra?
- Pigi brošiūra. - Pigi bro...
Nenoriu būti pigia... Niekas nenori atsidurti pigioje brošiūroje.
Aš noriu atsidurti pigioje brošiūroje.
Gerai.
Visi atgal į vežimą.
Paskutinis šansas nueiti į tualetą.
Gyvenime.
Apsižiūrėkite, ar nepalikote savo daiktų.
Ačiū.
Margaret, pirmyn. Prisimink savo vyrą.
Puiku.
Tai pavojinga. Nieko gero, kai tie daiktai įgauna pagreitį.
- Kokie daiktai? - Tie apvalūs.
- Kalbi apie ratus? - Taip.
- Jie tam ir pagaminti. - Žinau.
Aš tik atkreipiau dėmesį. Nenoriu, kad kas nukentėtų.
Labai kilnu kaip žmogui, kuris netrukus bus pakartas.
Džefri, žinau, kad ne visais klausimais sutarėm,
bet man patiko laikas, kurį praleidom kartu.
Gerai. Žiūrėk po kojomis, Dirkai.
- Aš Dikas, šiaip jau. - Kaip nori.
Palaikysim ryšį, taip?
Tarsi paskutinį žodį?
Taip. Minutėlę.
Žinau, ką galvojat.
„Kas šis vyrukas tobulais skruostikauliais?
Kur jis kerpasi? Jo švarkas - nerealus.“
Šie dalykai nesvarbūs. Na, svarbūs truputį.
Bet svarbu tai, kad aš esu Dikas Terpinas
ir vieną dieną tapsiu žymiausiu kelių plėšiku visoje Anglijoje.
Tave dabar pakars, idiote!
Aš ne idiotas, nes mano gauja mane išgelbės.
Jie jau čia, šiaip jau.
Leiskite jus supažindinti su geru bičiuliu.
Briedžiu.
Tobulas būtų buvęs pokštas.
Jis - nepakartojamas.
- Kark jį! - Atleisk.
Tuoj užmausiu.
O Dieve, skyles prie akių.
Štai taip. Matai? Viskas gerai.
Pakaks.
Trumpa žinutė mano gaujai.
Jei planuojate mano išgelbėjimą,
dabar būtų pats laikas, nes virvė jau man ant kaklo.
Bičiuliai?
Genialu. Tokios smagios egzekucijos dar nesu matęs.
Bičiuliai? Bičiuliai.
Nagi, bičiuliai. Nebedelskite.
Bi...
Ko lauki? Šauk į virvę.
- Greičiau! - Nespausk manęs.
Tie šautuvai kartais kreivai šaudo.
Tu tyčia nepataikei. Tu nenori jo gelbėti.
O Dieve. Jis miršta.
Žiūrėk, kūnas jau stingsta.
Liaukitės. Jis gyvas. Užtaisysiu dar kartą.
Pamiršk. Aš darysiu kaip moku.
Mes ateinam, Dikai!
Sargyba! Laikykit jį!
Negaliu patikėt, kad atėjot.
Žinoma. Tu esi geriausias žmogus pasauly.
Žinau.
Labai, labai patogu.
- Briedi! - Atleisk, bičiuli.
Greičiau.
Ir vėl.
Pabuvojai gerose spintose pastaruoju metu?
Gerai, didžiasmakri.
Jau supratai, kad nuo Džonatano Vaildo nepabėgsi.
- Metas... - Tėti.
- Metas... - Tėti!
- Po galais, ko? - Vežimo ratas!
Aš įspėjau, šiaip jau.
Ar man visad teks joti mažiausiu žirgu?
Nebambėk. Tai viskas, ką galėjau taip greit suveikti.
Aš juk vadas, turėčiau joti dideliu žirgu.
Esu jojęs didesniais šunimis.
Gerai. Dirbam.
Kristoferi, tokių skelbimų tikslas -
kad žmonės atpažintų pavaizduotą žmogų.
Čia kažkoks vėžlys su suknele.
- Kas piešė? - Alfas.
Alfas? Alfas iš alinės?
Visi žino, kad jis nė velnio nemoka piešti.
- Kiek tokių pagaminai? - 3 000.
Kad tave kur skradžiai, Kristoferi. Kada grįši į mokyklą?
IEŠKOMAS GYVAS AR MIRĘS
UŽ NUSIKALSTAMĄ PLĖŠIMO VEIKLĄ KELIUOSE
DIKAS TERPINAS
Išvertė Egidija Namavičė