АНГЛІЯ, 1735 РІК
- Краплю вина, люба? - Нарешті запропонував.
ПІЗНІЙ ВЕЧІР
О-о, Солтлі, перестань.
Велетенський діамант, люба?
Но! Скоріше! Но!
Що це, в біса, означає?
Розбійник, сер. Вас грабують.
- Що нам робити? - У тебе є дуельний пістоль.
Так. Авжеж.
Візьми, візничий. Бажаю удачі.
Погодьтеся, що мій – довший.
Боже мій.
- Треба тікати. - У цьому платті мені буде незручно.
- Де моя дружина? - Я тут.
А ви хто такий?
Любий, це ж Дік Терпін.
Чого ж ви не сказали? Чарівно.
Усі хочуть, щоб їх пограбував Дік Терпін,
найвідоміший і найзухваліший розбійник в історії.
Ось. Візьміть усі мої гроші.
І штани. І дружину забирайте.
Я пішов. Бувайте.
Дивний чоловік.
Мадам, обібрати вас до нитки було величезне задоволення.
Поцілуєте як слід?
Я б залюбки. Та я щойно зрозумів, що ніхто не править кіньми.
Лише один поцілунок.
Гей, Терпіне.
Прокидайся. Тобі знову щось сниться.
Дік Терпін.
Усі хочуть, щоб їх пограбував Дік Терпін.
Ти знову говорив уві сні.
І навіть намагався поцілувати мене, збоченцю.
Справді? Тобі сподобалося?
Бери речі. Ідемо.
Чудово. На обід?
Ні. На твоє повішення.
Ясно. А потім – обід?
Ох і дурень.
РОЗШУКУЄТЬСЯ ЕССЕКСЬКА БАНДА
ВИГАДАНІ ПРИГОДИ ДІКА ТЕРПІНА
Потрібні професійні плакальники на ваше повішення?
- Що можете запропонувати? - Щось особливе.
Дві сумні карги й засмучений хлопчик. Пів крони.
Не дуже він засмучений.
Гаразд.
Може, когось зі справжніх удів?
- Це вже інше діло. - Усі щойно втратили чоловіків.
Справжні сльози – золото.
Гляньте на Марґарет, сер. Гляньте.
Класичне незмінно нещасне обличчя.
- Співчуваю вашій утраті. - Дякую.
Мені подобається Марґарет. Давайте її. Згода.
Побачимося на повішенні.
Як передчасно!
Марґарет, зачекайте, поки будемо на місці.
Ви трохи псуєте всім настрій.
ОСТАННЯ КРАПЛЯ
Коротка перерва, щоб щось випити.
Що це?
Перед повішенням ми вип'ємо.
Ходімо. Я пригощаю.
Якщо не повернетесь у фургон через пів години –
поїду без вас. Ясно?
Привіт. Мене звати Недужий Мартін, і я застрелив курку.
Привіт, Недужий Мартіне.
Привіт. Мене звати Ліззі Фіш,
і я погрожувала підпалити в'язку сіна.
Привіт, Ліззі Фіш.
Ого. Тепер за що хочеш можуть повісити.
Привіт. Мене звати Білл-Клинок,
і я вбив 26 членів моєї родини.
Привіт, Білле-Клинок.
А ти хто?
Його звати Дік Терпін, він розбійник.
- А ви хто? - Мене звати Елайза Бін. Я письменниця.
Посуньтеся. Пишу оповідання про злочини на основі реальних подій.
- Справді? - Так.
Колись я писала дуже гарні п'єси й вірші,
та люди їх не читали.
А пишеш про жахливі вбивства – й люди вимагають іще.
Як гадаєте, Елайзо, чому це так?
Не знаю. Люди зачаровані злочинцями.
Моїх читачів зацікавить і ваша історія.
Та вона дуже коротка.
Я цілився не в курку...
Ні, не ваша історія, Недужий Мартіне.
Ваша, Діку Терпін.
Дік Терпін. Я чув про тебе.
Ти стріляв у Тома Кінґа. Геть обличчя йому зніс тим пострілом.
Гарна робота.
То люди справді хочуть почути мою історію?
- Та не дуже. - Так, хочемо.
Мені мама розповідала історії.
Давай, Діку, розповідай.
Думаю, ти всіх вразиш.
Ну, не знаю. Я трохи соромлюся...
Я народився в сім'ї м'ясника в селі Гемстед.
О боже. Піду попісяю.
У мене було щасливе дитинство, і я любив тата.
Та коли я подорослішав, зрозумів, що життя м'ясника – не для мене.
Ти вже забив кроля?
Ні. Але я вирізав з кабачків ціле село.
А ось ми з тобою – з перчин.
Оце ти, сердитий. Але не такий сердитий, як зараз.
Скільки часу в тебе на це пішло?
Дев'ять годин.
Як закінчиш – зарубай лебедів.
Тільки не Керол і Сью. У них кохання.
Та й не вмію я рубати лебедів.
Сікачем? Сокирою? Чи чоботом?
Іноді дивлюся на тебе й думаю, чи ти взагалі хочеш бути м'ясником.
Авжеж не хочу. Я веґан.
Я з п'яти років тобі це говорю. Я люблю тварин.
Це не моє життя, тату, а твоє. Розумієш?
Так. Ти завжди був трохи чудний.
Малюєш, щось чудернацьке вигадуєш, носиш дивний одяг.
Ти найчудніший з усіх моїх дітей.
Я твоя єдина дитина, тату.
Мені здається, що мені судилося щось інше.
Щось визначне, творче.
Що ж.
Якщо ти так думаєш, покличу твого кузена Бенні.
Він любить убивати тварин.
Відпрацював кілька змін, коли тебе не було.
- У нього добре виходить. - Знаю.
Він любить м'ясо.
Говорить про нього, мацає його.
У нього є свої ножі.
Клич Бенні, тату. Так буде краще для тебе.
А я втілюватиму свої мрії.
- Точно? - Так.
Я хотів усе це передати тобі.
Тепер передам Бенні. І твою кімнату теж.
А мої речі?
Мабуть, доведеться спалити. Чи викинути на вулицю.
Гаразд, тату. Візьму лише фіолетові туфлі та швейну машинку.
Якщо ти так вирішив, я повідомлю Бенні.
Добре.
- Привіт, Бенні. - Привіт.
То ти вже йому сказав?
- До цього все йшло. - Чому ти так кажеш?
Ти дев'ять годин вирізав з кабачків село.
Бережи себе, сину.
Попрощайся за мене з Керол і Сью, тату.
- Бувай, Бенні. - Бувай.
- Думаєш, з ним усе буде добре? - Він не проживе й до неділі.
То ти справді вирізав ціле село з кабачків?
Так. І встановив його на гарбузах.
Потрібна ж тверда основа.
І тато тебе вигнав?
Так. Повірити не можу. Ні роботи, ні житла.
З майна в мене лиш ця швейна машинка
- та пишні фіолетові туфлі. - Круто.
Скажеш, де мені їх діти?
Постав у шафу.
Чудово. Дякую, Мала Керен. Ти – діамант.
Ох і здоровенна ж ця шафа.
Не ті двері. Наступні.
Це таємний хід.
Не знав, що у вас є таємний хід.
- Бо це таємниця. - Ясно.
Якби всі знали, це був би просто хід.
Звучить не так круто.
Клас. Таємний хід. Це ж треба.
От би в мене був таємний хід.
- Якось це чудно. - Згоден. Трохи чудно. Вибач.
П'ять склянок джину.
Ми не обслуговуємо незнайомців.
Що ж.
Я Том Кінґ.
Онесті Бербоун.
Ніколас Фрейзер.
Мус Плек. І...
Стів.
Мені більше подобається «Стівен».
Але хай буде «Стів».
У моїй банді скоро звільниться місце.
Справді?
Ти.
Завтра лорд Роквуд їхатиме у літню резиденцію в Деґенгемі.
Ти зупиниш його карету й спрямуєш його в ліс Руні, де ми чекатимемо.
Ви серйозно? Мені вісім років.
Отож. Він тебе не запідозрить.
Вибачте, хотів уточнити: то я більше не в банді?
А якщо не спиняться?
То виймеш шмаляльник і змусиш спинитися.
А що таке шмаляльник?
Отака штука.
А, такі я вже бачив.
Зрозумів.
А ти хто такий?
Я місцевий м'ясник. Точніше, був ним.
Тепер мене замінили кузеном Бенні. У нього свої ножі.
У мене не лежала до цього душа.
Розумієте? Я веґан...
Я вмію, але не хочу цим займатися.
Мені здається, що в мене інша доля.
Якесь творче ремесло.
Тобі сьогодні пощастило.
- Невже? - Так.
У мене є для тебе робота.
Круто. І що мені робити?
Те, що я щойно сказав робити їй!
Я був би вдячний за відгуки. Я ж думав...
Ось.
То я тисну на цю кнопку й воно вилітає з цієї трубки?
Як мені його носити? Де ви свій тримаєте?
Десь тут? Чи є якась кобура?
А запобіжник є?
Здається, він може вистрілити прямо мені в штани.
Ні. Запобіжника нема.
Ясно. Небезпечна штука. Може, носитиму в сумці.
Ага. Носитимеш.
Добре.
Завтра. Десята. Будь там.
- За Стіва. - За Стіва.
Я Стівен.
Моя нещасна душа Хай де вона є
Діку, ти що? Не йди туди.
Я не міг допустити, щоб пішла ти. Ти ще дитина. Надто небезпечно.
- Може, підемо разом? - Так буде тільки гірше.
Усе буде добре.
Питання: то є запобіжник чи нема? Що він сказав?
Будь обережний.
Якщо тебе впіймають, матимеш великі проблеми.
Не впіймають. Не турбуйся за мене.
Я – майстер маскування.
Н-но. Скачіть. Так.
То ви кажете, хлопче, що бачили
на моєму полі банду, яка краде моїх оленів?
І ви це знаєте,
бо самі прибули з майбутнього, яке станеться через 15 хвилин?
Саме так.
І як там, у майбутньому?
Майже так само, як і в теперішньому.
Вбрання стало трохи краще.
Дайте сумку.
- Що це? - Банан.
А це?
Водостійке пончо на випадок дощу.
А це що?
Здається, це «шмаляльник».
- Це пістолет. - Точно. Пістолет.
З ініціалами «Т.К.» Ти з банди Тома Кінґа.
Шарлатан!
Як ти смієш лізти в мою карету й розповідати ці брехні?
Не треба!
Жени, візничий!
- Це засідка! - Но!
Бувай, Людино з майбутнього!
З дороги!
Шкода. Я люблю це пончо.
Де він?
Усе пішло не зовсім за планом.
Що це за вбрання?
Я з майбутнього.
З того, що через чверть години.
Ага.
Якщо ти з майбутнього – знаєш, що зараз буде.
Що сталося?
Ти щойно вбив Тома Кінґа?
Формально – так. Але є невеличка особливість...
Тоді ти хоробріший за мене.
Він сконав. Ми вільні!
Так!
Тобто, це добре?
Ми його ненавиділи. Ти зробив нам велику послугу.
І прямо в голову?
- Клас. Думки можна розгледіти. - Фу, це огидно.
Він хотів грабувати людей лише заради грошей, а сенс не в них.
Хіба ні?
- Ні. - Авжеж ні.
Я хочу грабувати на знак протесту
проти успадкування права на володіння землею.
І щоб помогти бідним.
Ми ж не перестанемо вбивати?
Авжеж не перестанемо.
От і добре.
Не віриться, що ви не любили Тома Кінґа.
Він говорив мені просто жахливі речі.
Просто жахливі.
Хочеш про це поговорити?
Казав, що в мене товсті щиколотки. Так не можна.
ЧЕРЕЗ ДВІ ГОДИНИ
Ні.
Ноги – це моя болюча тема.
Мені важко знайти штани мого розміру, тому я їжджу в жіночому сідлі.
А Том, як це побачив, сказав, що я схожий на велике плаття.
Бути схожим на велике плаття не соромно, мій великий друже.
Вони практичні й елегантні.
Якось я носив плаття майже цілий рік.
Під нею – нічого. Так приємно, коли задуває вітерець.
Чудове відчуття. Спробуй.
- Спробую. - Нас мають боятися.
Я лише кажу,
що якби Мус надів приголомшливе просторе плаття,
я б його підтримав.
- У ній було б зручно. - І почувався б упевненіше.
Чоловіка судять по одежі.
- Так і є. - І жінку теж.
От гляньте на цю людину. Штани наділа.
- Хоч видно, що жінка. - Що?
Оце так новини.
А ви що, не знали?
Але ж тебе звати Ніколас.
- Насправді мене звати Нелл. - Що?
У жінок погані шанси зробити кар'єру в розбої.
Тому я назвалася Ніколасом і вдяглася, як чоловік.
Для більшості очевидно, що я жінка.
- Не може бути. - Я вірю, що прийде час,
коли жінки й чоловіки робитимуть однакову роботу за однакові гроші.
Мені подобається. Смішно пожартував.
- Чудовий жарт. - Я говорив серйозно.
Подвійний жарт.
Що?
Здалося, що побачив колесо від карети біля того пагорба.
І що воно крутилося.
А я спочатку повірив! Потрійний жарт!
Здуріти можна.
Він – просто вогонь, правда?
Мені він подобається.
Ну все, з вами було добре.
Але мушу бігти. Маю деякі справи.
А ти не станеш нашим новим ватажком? Духовним ґуру та лайф-коучем?
- Вибач, що? - Так. Тепер він головний.
Я – ватажок?
Може, це і є моя доля?
Я – на чолі банди хвацьких злочинців. Ми скачемо через пустище.
- Вітер у волоссі. - Так.
Вибач.
«Хто ти?»
«Я Дік Терпін».
«Ти ж м'ясник?» «Уже давно ні».
- Так. -«А можна в тебе купити котлет?»
«Не можна. Зверніться до тата».
З ким він говорить?
- З уявним собою. - Який він крутий!
«А свинячі медальйони?»
«Я ж уже пояснив. Тепер я розбійник».
Я розбійник.
- Так. Я згоден. - Так!
Як цікаво. Заведемо своє рукостискання.
- Так! - Стисли, погладили.
Кулаком – стук! Дупою – бух!
Дупами не битимемося.
Не тобі вирішувати, хто буде ватажком.
Це нам вирішувати. І ти ним не будеш.
Ну добре.
Думаю, ватажком має бути Дік.
Я не впевнений, та думаю, що він найкраща людина у світі.
І я теж. Він пошиє мені плаття. У нього є найкращий друг?
Зачекайте. А може – я? Що скажете?
Я – найкращий розбійник і маю керувати.
Нелл, ми тебе любимо. Ти добре стріляєш і класно скачеш верхи/
Та ти гнешся під тиском.
Я не гнуся. Ніколи.
Я незгинна.
Добре. Можеш бути ватажком.
- Так. Куди ми тепер? - Назад? Чи обідати?
Що ж. Обідати чи назад?
Обидва варіанти чудові.
О боже.
Я не витримую цього стресу!
Робіть, як знаєте. Байдуже.
- От і вирішили. Дік – наш ватажок! - Так!
У цю славетну мить стала зрозуміла моя доля
й народилася легенда.
Яка чудова мить.
Мить для нашого рукостискання.
- Так. - Я так не робитиму.
- Вона погодиться. - Знаю.
Я став повноправним ватажком власної банди злочинців.
- Схоже на вигадку. - Не схоже.
- Що саме? - Усе.
Ось ти м'ясник, що діймає всіх чудернацькими ідеями.
Наступної миті ти вдягнений, як людина з майбутнього.
Так, це трохи чудно.
Аж раптом – ти ватажок старої банди злочинців.
Згоден. Звучить трохи нереалістично. Але саме так усе й було.
- Я вірю тобі, Діку. - Дякую, Недужий Мартіне.
Підсумуймо сказане.
Терпін, чиє розкішне чорне волосся
розкуйовдилося при падінні, вилізає
з перекинутої карети й постає перед розлюченим Томом Кінґом.
І тут, не думаючи про себе,
Дік Терпін сміливо й героїчно стріляє Тому Кінґу в обличчя.
Вражені цим розбійники обрають Діка новим ватажком.
Він зачаровує Онесті, перемагає у двобої Муса
й зваблює Нелл, яка очевидно закохана в нього від початку.
- Так? - Загалом – так.
Ого. Ти серйозно?
Чудово. Я все записала.
Отже, ти став ватажком. Що було далі?
Далі я пошив для себе й для банди неймовірні костюми.
- Костюми? - Так. Хотів, щоб ми були гарні.
Не можу більше слухати це лайно.
Я в захваті.
Плащ не надто довгий?
- Плащі не бувають надто довгі. - Правильно.
А вам подобається?
- Трохи чудно. - Мені подобається.
Нарешті те, що треба.
Вибач, це шкіра?
Ні. Це шкірзамінник з пастернаку.
Блищить на сонці, тривкий, легко очищається від бруду.
- Легко стирати кров? - Так.
Приголомшливий вигляд.
Хай нас хтось намалює.
Альфе.
ДІК
Хтось інший.
Стережися, Діку. Іде Джонатан Вайлд.
- А хто це? - Генерал-розбійниколов.
З такими краще уникати зустрічі.
Діку, він сам злочинець.
У нього була угода з Кінґом.
- Так. Він небезпечний. - Так.
Якщо захочеш зараз утекти, я тебе не винитиму.
- Усе добре. - Ми з тобою, Діку.
Я за тебе життя віддам.
Приємно це знати.
Станьте за мною й наберіть загрозливого вигляду.
Нелл, я сам говоритиму.
А, містер Вайлд.
Зізнаюся, ви дрібніший, ніж я уявляв.
Це я Джонатан Вайлд.
Це логічніше.
- Це мій син Крістофер. - Привіт, Крістофере.
Зараз він не ходить у школу й сидить зі мною й дружиною.
Ми просто вішаємося.
Крістофере, йди сядь отам.
Перейдемо до діла.
До діла.
М-ре Терпін, репутація вас випереджає.
Невже?
Мало хто насмілився б виступити проти Тома Кінґа.
Кінґ кривдив слабших. Я таких не люблю.
Добре, що я прийшов з миром.
У нас із Кінґом була домовленість.
Він умер, і ви, схоже, новий ватажок,
і я хочу знати, чи можемо ми співпрацювати на тих самих умовах.
- Усе дуже просто. - Тату.
Ви займаєтеся, чим займалися,
- й не боїтеся шибениці. - Тату.
Ми перевіряємо вашу здобич, я залишаю собі більшу частку,
може, навіть повертаю щось власникам за гроші.
- Тату. - Що?
Я знайшов мертвого метелика.
Крістофере, про що ми говорили дорогою сюди?
Коли я працюю – мовчи.
То чого ти говориш мені про метелика?
Він дуже великий.
Поклади.
Він уже мертвий.
Поклади метелика, бо відправлю чекати в кареті.
Вибачте. Він – золото, але іноді...
То яка ж, якщо точно, ваша частка?
Дев'яносто п'ять процентів.
Дев'яносто п'ять... Це ж просто грабунок.
У мене великі накладні витрати, Терпіне.
Хабарі інформаторам, мережа шпигунів, уроки плавання для Крістофера.
- Плавання важливе. - Так.
Може, трохи зменшите свою частку?
Послухайте, я багатьох відправив на шибеницю.
Обережно, Діку. Схоже, він нам погрожує.
Це не погроза.
Ми можемо бути хорошою командою.
У мене вже є хороша команда.
Ми звемося Ессекською бандою і ні на кого не працюємо.
Шкода.
Сер, ви щойно підписали собі смертний ви...
Чорт забирай, Крістофере, перестань уже.
Боюся, вашу банду схоплять
і повісять за вбивство Тома Кінґа.
Справді? І хто ж нас схопить?
- Я. - На чолі чиєї армії?
На чолі своєї армії.
І хто ж у вашій армії?
Крістофер і підсмалений метелик?
Ні, в мне є справжня армія.
Так. Це справляє враження.
Ніхто не втече від генерала-розбійниколова.
- Скоріш у таємний хід. - Що?
- Бігом! - Біжимо! Мус!
- Онесті! - Слухайся Діка!
Я не знав, що тут є таємний хід.
Бо це ж таємниця.
Так. Слушне зауваження.
Якби всі про нього знали, це був би просто... хід.
Я те саме сказав.
Ми з вами не такі вже й різні.
Хочете працювати на мене?
Певно що ні.
Том Кінґ був розбійником старої школи.
А я – нової.
За мого лідерства буде менше насилля,
більше шарму й, можливо, ефектності.
Ми не даватимемо грошей таким товстосумам, як ви.
Ми роздаватимемо їх простим біднякам.
Як-от Керен і Альф, який не вміє малювати.
Так.
Бувай, мордатий.
Чим можу допомогти?
Хто ставить шафу біля таємного ходу?
- Хоч би дверцята були різного кольору. - Ну! Позначте різними кольорами.
Шафа – це щось практичне. Зелений чи коричневий.
Таємний хід – це щось таємниче. Фіолетовий.
- Чи бірюзовий. - Саме так.
Хай би повісили знаки, як на туалети, та й по всьому.
Не можна вішати знак на таємний хід, Ліззі Рибо.
Тоді він не буде таємний.
Може, табличку з написом шрифтом Брайля?
Ти вмієш його читати?
Ні, але я б не пішов у таємний хід. Я їх боюся.
Балачки про шафу, звісно, цікаві,
але про це ніхто не читатиме.
Зате маємо захопливий кінець.
- Що? Який кінець? - Вас повісять.
Не повісять. Ви що, не розумієте?
Мене спіймали, але я врятував банду.
Тепер вони врятують мене. Прекрасно.
Так, прекрасно. Авжеж вони прийдуть.
Прийдуть. Я героїчно й сміливо вбив Тома Кінґа.
І врятував їх від Джонатана Вайлда. Вони мене люблять.
Авжеж люблять. А коли вони вас урятують,
я піду з вами й напишу книжку про всі ваші пригоди.
«Пригоди Діка Терпіна».
А що як не врятують, і тебе повісять?
Тоді це буде не книжка, а памфлет.
Памфлет?
- Влучна сатира. - Влучна...
Ніхто не хоче, щоб про нього писали влучну сатиру.
Напишіть про мене.
Увага.
Повертаймось у фургон.
Остання нагода сходити в туалет.
Остання в житті.
Виходячи з фургона, не залишайте своїх речей!
Дякую.
Марґарет, твій виступ. Думай про чоловіка.
Ідеально.
Вони небезпечні. Набирають за інерцією велику швидкість.
- Ти про що? - Про ті круглі штуки.
- Колеса? - Так.
- Для цього їх і придумали. - Знаю.
Просто звертаю увагу. Не хочу, щоб хтось постраждав.
Дуже шляхетно з боку того, кого от-от повісять.
Джеффрі, ми не завжди добре розумілися,
та я був дуже радий твоєму товариству.
Ясно. Прощавай, Дірку.
- Мене звати Дік. - Байдуже.
- Пиши, добре? - Ага.
Останнє слово буде?
Так. Одну хвилинку.
Я знаю, що ви думаєте.
«Хто цей чоловік з дивовижними вилицями?
У кого він стрижеться? У нього шикарний камзол».
Усе це не має значення. Тобто, має, але не велике.
Важливо те, що мене звати Дік Терпін,
і колись я стану найвідомішим розбійником Англії.
Тебе от-от повісять, дурню!
Я не дурень, бо мне врятують мої розбійники.
Вони вже тут.
Дозвольте представити вам мого друга.
Мус.
А як було б добре.
Ох і смішний тип.
- Повісити його! - Вибач.
Дай поправлю.
Боже, де тут ці дірки для очей.
Отак. Ти бачиш? Так, усе добре.
Годі.
Повідомлення для моєї банди.
Якщо хочете мене врятувати,
робіть це до того, як мені на шию надінуть петлю.
Де ж ви?
Ох і вистава. Найкраще повішення в моєму житті.
Де ви?
Годі мене розігрувати.
Де...
Чого ми чекаємо? Стріляй у мотузку.
- Скоріше! - Не тисни на мене.
Дуже неточна зброя.
Ти навмисно так стрельнула. Не хочеш його рятувати.
Боже, він же помирає.
Уже труситися почав.
Заспокойся. Ще ж не помер. Я перезаряджу.
Не треба. Я сам його врятую.
Ми тут, Діку!
Охорона! Схопіть його!
Невже ви прийшли!
Аякже. Ти найкращий чоловік у світі.
Я знаю.
Дуже, дуже зручно.
- Мус! - Вибач, друже.
Тікаймо!
Знову.
Що нового в шафі?
Що тобі, мордатий?
Ви вже мали зрозуміти, що вам не втекти від Джонатана Вайлда.
- Час... - Тату.
- Настав час... - Тату.
- Настав час... - Тату!
- Ну що таке? - Колесо!
Я ж про це казав.
Мені завжди доведеться скакати на цьому недомірку?
Не стогни. Украли, що змогли.
Я ж ватажок. У мене має бути великий кінь.
Я їздив на більших собаках.
Так. Почнемо.
Крістофере, оголошення про розшук
вішають для того, щоб люди могли впізнати злочинця.
А тут якась жаба в платті.
- Хто це намалював? - Альф.
Альф? З пабу?
Усі ж знають, що він не вміє малювати.
- Скільки оголошень ви зробили? - Три тисячі.
Чорт забирай, Крістофере. Коли вже відкриються школи?
РОЗШУКУЄТЬСЯ ЖИВИЙ ЧИ МЕРТВИЙ
ЗА ПРОТИПРАВНІ ДІЇ, А САМЕ: РОЗБІЙ
ДІК ТЕРПІН
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко