Но!
Моє перше пограбування.
Востаннє я так радів, як зрозумів, які в мене вилиці.
- Ось твій пістолет, Діку. - Дякую.
Щоб стріляти в людей.
Якийсь він маленький.
Наче це дитя твого пістолета.
Це ним я маю зупинити карету?
Так. Може, цього разу ми підемо першими?
Тобі бракує досвіду й знань, а пістоль – крихітний.
Усе буде добре, Нелл. Повір, я впораюся.
Но!
- Пора. - Но!
Це історична мить.
Так.
Нападаємо на «три». Раз, два...
Но!
Нападемо на наступну.
А вони швидкі, правда?
Гей, ось і наступна.
Я засвоїв урок.
Цього разу нападаємо на «два».
Ні. Стій тут, щоб нічого не зіпсувати,
й милуйся виставою.
А коли ж я стрільну з пістолика?
- Стій! - Кинь віжки!
Це пограбування!
Хто ти, і що везеш?
Кажи, бо зжеру твою пику!
Прошу, не кривдьте мене. Я Крейґ. Крейґ Чаклун.
І везу звичайні чаклунські речі.
Та невже? Відкривай фургон!
Що це? Де твої гроші?
Я ж кажу: я скромний чаклун.
Заробляю менше, ніж медсестри.
Я голосно промовляю страшні слова. Голосно – страшні слова!
Благаю! Беріть, що хочете. Тільки не вбивайте.
О боже. У мене панічна атака. Де мій інгалятор?
Мені потрібен...
Це жахливо.
РОЗШУКУЄТЬСЯ ЕССЕКСЬКА БАНДА
ВИГАДАНІ ПРИГОДИ ДІКА ТЕРПІНА
Що таке, Діку? Чому не їси щура?
Не тому, що це щур, Онесті.
Тобто, авжеж тому, що це щур. Вибач, Мусе.
Просто той напад – жах. Ми забрали в чоловіка геть усе.
Бо так чинять розбійники.
Ми грабуємо людей і ховаємося в таємних схованках.
Ця схованка навіть не таємна. Он жінка вигулює пса.
Добрий день.
Добрий день, Ліндо.
Що ж, Діку, ти – новий ватажок. Яке в тебе бачення?
«Віддавайте всі гроші, а як не віддасте – нічого».
У мене не було часу подумати,
але я б додав у напади більше театральності.
Обману.
- Ілюзії. - Так.
Ми засліпимо людей нашою потужною уявою.
І поки вони оговтуються,
поскачемо геть, зухвало підморгуючи.
Як зухвало!
Ми б не мусили вигадувати щось нове,
якби ти не розізлив Джонатана Вайлда.
Так, тут я трохи помилився.
Він казав нам, які карети грабувати.
А тепер через тебе він хоче... О, так. Нас повбивати.
Він не хоче нас убивати, Нелл.
Це тоді він розізлився. А потім, певно, про нас забув.
РОЗШУКУЄТЬСЯ ЖИВИЙ ЧИ МЕРТВИЙ ДІК ТЕРПІН
Він мені потрібен, Крістофере.
Ніхто й ніколи не був мені так потрібен.
Колись я був йому так потрібен.
Слейк, що в нас є по Терпіну?
Ось місця, де недавно показувалися члени банди.
Тут Діка бачили численні свідки.
Дивовижно.
Йому вдалося з'явитися на чотирьох кінцях країни.
Ні, сер. Ці булавки тримають карту.
Ви що, не могли приколоти її булавками іншого кольору?
Це збиває з пантелику.
- Так, сер. Перепрошую. - Хай продовжують шукати.
Мені не терпиться схопити Діка й членів його банди.
Подорослішай уже, Крістофере.
Ох і їзда. Натовк собі дупу.
Нагадайте, як паркуватися.
РОЗБІЙНИЦЬКА ВЕЧІРКА НЕ ПИЙТЕ ЗА ПОВОДАМИ
Це справжня вечірка лише для розбійників?
Так. Тобі сподобається, Діку.
Її проводять що другого вівторка.
Розбійники звідусіль збираються випити, помінятися зброєю й поговорити.
А ще проводять лотерею.
Пам'ятайте: ми тут, щоб дізнатися, кого грабувати.
Тож винюхуйте інформацію.
- Не буквально, Онесті. - Ясно.
Скільки людей!
Тут усі, хто в розшуку.
Банда Ґрейсонів.
РОЗШУКУЄТЬСЯ БАНДА ҐРЕЙСОНІВ
Люлькокури.
ВИНАГОРОДА ЛЮЛЬКОКУРИ
А оті звірі – Жахливі блондини.
НЕБЕЗПЕЧНО ЖАХЛИВІ БЛОНДИНИ
Діку, тільки не сором нас перед іншими бандами.
Не хвилюйся. Я знаю, як говорити із запеклими злочинцями.
Маю неабияку харизму.
От дивись.
Привіт, здорованю. Класні панчохи.
Я Дік Терпін, новий ватажок Ессекської банди. Може, чули.
Іди геть.
Було б добре, якби нас не повбивали
хоч до третього дня твого головування.
Нелл!
Дай грошей на лотерею.
Будь ласка. Благаю тебе.
Може, досить уже нас ганьбити?
Агов! Народ! Я тут!
Зайняв нам кабінку.
Ненавиджу цю банду.
- Дік Терпін! - Елайза.
Читачам сподобалася оповідь про твою зухвалу втечу з Тайберна.
- І тепер у мене, власне, є читачі. - Ого.
ЗУХВАЛА ВТЕЧА ДІКА
- То я їм подобаюся? - Ще й як!
Ризикуй життям і далі – побільше пригод, крутіший екшен –
і скоро наша книжечка стане світовим бестселером.
Чи хоч містечковим.
Я прославлюся.
- Що ж. - О боже. Що це ти робиш?
Плету балаклаву. Я ж тобі обіцяв.
Зараз – важливий етап.
Хочеш дірки для очей чи щілину?
Я хочу, щоб ти не привертав до нас уваги.
Розбійники вбивають і грабують.
А не плетуть.
Краще хай навчаться.
Бо володіння спицями може стати в пригоді.
- Діку, ти живий! - Мала Керен.
Я пригощаю. Що будете?
Так... Чотири кухолі найміцнішого пива, наймичко,
- і величезну миску свинини. - Добре.
Мені – просто трав'яний чай. Якщо є – м'ятний.
І мені теж. Може, візьмемо один на двох?
Так. І тверде італійське печиво.
Уже несу.
Що там таке?
Рейтинги розбійників.
Враховується скільки банда награбувала, скількох убила і наскільки страшна.
Нагорі – найкращі, а внизу...
вже не найкращі.
- І на якому ми місці? - Відколи з'явився ти –на 49.
Ми ввійшли в топ-50! Неймовірно.
Там усього 50 позицій.
Тобто є гірша за нас банда?
- Хто це? - Брати Дуберрі.
Привіт.
Ідіоти.
А хто на першому місці?
Вони. Пекельні пси.
СМЕРТЬ ПЕКЕЛЬНІ ПСИ
А це їхній ватажок Леслі Дювал.
Найжорстокіший розбійник у світі.
Він прекрасний.
Мій кумир серед розбійників.
Він повна твоя протилежність.
Тоді, мабуть, я маю попросити в нього поради.
- Гей, Лезза, чуєш? - Ні, Діку!
Дарма я так?
Привіт. Я Дік Терпін. Новий ватажок Ессекської банди.
Я знаю, що ти за хрін.
Бачив, як ти стрибаєш усюди в дурнуватих сорочках.
Справді? Ти про яку? З мереживними рюшами?
Може, він про ту гарну блузу.
З бантом на шиї.
- Ти що, плетеш? - Так. Хочеш, щось сплету?
Може, встигну зробити теплі штанці.
Я швидко плету.
Боже мій, Нелл.
Що ти робиш у банді цього мудака?
«Мудака». Мені подобається.
А взагалі, він убив Тома Кінґа.
Тому тепер він наш ватажок, і...
Херня.
Том Кінґ не дав би себе вбити такому бовдуру, як він.
Але таки дав. Я застрелив його в обличчя.
Так. Геть обличчя зніс.
Зніс.
З черепа.
Злетіло й на дереві повисло.
Аж здалося, що то обличчя дерева.
Уявляєте?
Господи, Нелл, мені соромно за тебе.
Переходь до мене, у справжню банду.
Нелл і так у справжній банді. У Ессекській банді.
І ми такі ж круті, як і інші присутні бандити.
Твій м'ятний чай, Діку.
Додала трохи меду.
- Знаю, в тебе чутливе горло. - Дякую, Мала Керен.
Боже, який же ти жалюгідний ватажок.
Я чув, що ти пограбував дрібного чаклуна Крейґа.
Так. Це була помилка.
Тепер у нас нове бачення.
Масштабніші та сексуальніші грабунки.
- О, хочеш масштабу? - Так. І сексуальності.
Та ну? І який масштаб?
Найбільший.
То, може, пограбуєте Недоторканну карету?
Це божевілля!
Може, й пограбую.
Що за Недоторканна карета?
Кажуть, у ньому смарагд завбільшки з мавпячий кулак.
А це який? Мавпи бувають великі й малі.
Отакий.
Мавпа така? Маленька.
Кулак, йолопе. Не мавпа.
Це вже резонно. Ми беремося.
Це саме те, про що я говорю.
Сексуальність, мавпячий кулак – оце вже діло.
Карета опівночі проїжджає повз великий явір.
Глянемо, чи є у вас яйця.
О, яйця в нас є.
От і подивимося.
- Подивимося. - Подивимося?
- Подивимося. - То – вперед.
- А який саме явір? - Великий блискучий біля церкви.
Я це знав.
До скорої зустрічі.
Я чув, що ця карета проклята. Це ж погано?
Тільки не це. Коли я вступав у банду, мав одну вимогу: ніяких проклять.
Я чітко дав знати, що не хочу стати проклятим.
Повір, Мус, він не проклятий.
Знову – в яблучко, Діку. На вигляд усе абсолютно нормально.
- Ти перший. - Я це зроблю.
Стій! Віддавай, що маєш!
Будь ласка.
Ходімо, Онесті.
Добре.
Довга зміна?
Були цього року у відпустці?
Ого. Неймовірно.
Він і справді завбільшки з мавпячий кулак.
ДЛЯ МАСШТАБУ
О, так.
Діку! Що діється?
Діку!
О боже.
Діку! Що це?
Дурні.
Не можна грабувати Недоторканну карету.
Торкнешся смарагда – станеш візником.
Що? Діку!
Я правив цією каретою 43 роки, а тепер я вільний.
Можу кохатися з твоєю милою жінкою, бити твоїх дітей
- і з'їсти весь твій сир. - Діку.
Зупиніть карету! Зробіть щось!
Нічого не вдієш.
Він попався. Лише імбецил грабуватиме Недоторканну карету.
Але й ви її колись грабували.
Ну, так. Але тоді про це мало хто знав.
Щоб грабувати її тепер, треба бути імбецилом.
Цілковитим імбецилом.
Ну все. Ви вже це казали.
Імбецил. Імбецил.
Ну і як усе пройшло?
Не дуже добре.
Щойно Онесті торкнувся смарагда, став візником.
Авжеж став, дурню.
Бо так і буває, коли грабуєш Недоторканну карету.
Цього не знають лише імбецили.
Не говоріть цього слова.
Я бачив багато нікчемних банд у житті.
Але ви – найгірша.
Є ще одна гірша за нас.
Уже нема.
БРАТИ ДУБЕРРІ ЕССЕКСЬКА БАНДА
Кляті Брати Дуберрі.
Нелл, скільки можна можна терпіти приниження?
Іди до нас. Наша головна стрільчиня Скажена Роузі втратила око.
Тепер від неї жодної користі. Ніякого чуття відстані.
Давай.
Я? У Пекельних псах?
Я тільки про це й мріяла.
Нелл, ти не можеш піти з банди. Я не дов'язав тобі балаклаву.
Та не хочу я балаклави.
Може, він зробить з неї маленьку сумочку
для всяких дрібних штучок.
Ти не розбійник, Діку.
Що раніше ти це приймеш, то краще.
Гайда, Пекельні пси!
Де сховалася пташка?
Ось вона.
А є щось веґанське?
У цій книжечці написано, що ти тепер розбійник.
А це – найнижчий щабель злочинного світу.
І як справи?
Власне, доволі добре. Справи йдуть чудово.
Ми втратили половину банди, м-ре Терпін.
І ми останні в рейтингу розбійників.
Навіть Брати Дуберрі нас обігнали.
Це просто жах якийсь.
Слухай, Мус,
людям не цікаві подробиці.
То ви зазнали невдачі?
Так, дивна історія.
Ми хотіли пограбувати прокляту карету, й Онесті став візником.
- Ви про Недоторканну карету? - Так.
Тільки імбецил грабуватиме Недоторканну карету.
Бенні! Ти чув? Він хотів пограбувати Недоторканну карету.
Тільки імбецил грабуватиме Недоторканну карету.
Як ви знаєте про Недоторканну карету?
Усі про неї знають.
Невже всі знають про Недоторканну карету?
Так. Усі знають про Недоторканну карету.
- Її проклято. - Вона проклята.
- Її проклято. - Я знаю, що проклято.
Щойно торкнешся – станеш візником.
Знаю. Це вже сталося.
Треба повернути Нелл і Онесті.
Або покинемо їх і створимо нову банду.
Лише ти і я.
Можемо назватися Хлопаки-Друзяки.
Не можна кидати Онесті на проклятій кареті.
Чому? Може, йому подобається.
Ну, думайте. Має ж бути той, хто зможе зняти прокляття.
Може, той хом'якуватий тип, якого ми пограбували?
- Крейґ. Чаклун. - Крейґ?
- З лісу Віґлоу? - Так.
Який захоплюється нісенітницями?
Він не чаклун.
Він шарлатан.
Чаклун. Я бачив, як він літав.
Він підстрибував, Бенні.
Не спокушайся цими дурницями, синку.
Повертайся працювати на мене... м'ясником.
Ні, тату. Я маю врятувати Онесті.
Тоді, може, повернеться Нелл, і я подарую їй балаклаву.
Ти ж плетеш з дірками для очей, а не зі щілиною?
Пам'ятаєш мої слова? «Щілина не триматиме форми».
Добре. Думаю, ми закінчили. Ходімо, Мус.
- Молодець, Тобі! - У яблучко!
Оце правильна банда.
Так і має бути.
Я беру лише найжорстокіших і найзліших негідників.
Той з'їв рідного батька.
Ця б'є сиріт.
А цей ніколи не купує іншим випивки.
- От покидьок. - Так.
І цю схованку важко знайти.
Навряд чи тут хтось вигулює собак.
Тих, хто сюди забрідає, ми катуємо і вбиваємо на місці.
- Тож... - Так. Круто, круто.
- Так. - А що робите з собаками?
Знаходимо їм нових власників. Ми не чудовиська.
Ні. Авжеж.
То коли велике пограбування, бос?
Спокійно.
Притримай коней, новенька. Ти ще не Пекельний Пес.
Змагатимешся з цими людьми за місце Скаженої Роузі.
ПУБЛІЧІНІ ЗМАГАННЯ
Але ж я пішла зі своєї банди.
То була не банда, Нелл, а клуб плетіння.
Ні. Я мушу переконатися, що ти не заіржавіла.
Я не заіржавіла. Ясно?
Я... навпаки.
Ясно. Говориш ти іржаво.
Згодна. Досить іржаво.
Але повір: ці пройди не... пройдуть.
Ліс Віґлоу величезний.
Ми його тут не знайдемо.
- Ото ж він, так? - Так. То він.
Він, певно, нас ненавидить, тож доведеться старанно його чарувати.
- Я робитиму це сам. - Добре.
- Хто там? - Не бійся, це ми.
Ми тебе недавно пограбували.
- Мус. - Не підходьте!
Ти накинувся на мене! Сказав, що зжереш обличчя.
- Рятуйте! - Заспокойся.
Бо знов обмочишся.
Я не обмочився. То було жовте зілля.
Пролилося на штани. Допоможіть!
Ти зачепився за камінь. Я допоможу.
Порвеш мантію.
Отак. Ти вільний.
Поки ти не втік, хочу сказати: шикарна мантія.
Мені дуже подобається.
Але на тебе задовга. Хочеш, підшию?
У мене з собою швейна машинка.
Ага. Авжеж. Чом би й ні?
І не мрій, чудний гот!
Знову зачепився.
Я підбив його тобі до середини голені,
бо вважаю, що для мантії це оптимальна довжина.
А ще я пришив спереду нову застібку, щоб поли не розліталися.
Ого. А я вважав, що це я чарівник.
Тепер можеш надівати амулет через голову.
Він, певно, застрягав у старій іржавій застібці.
Твоя правда. Він у ній застрягав.
Постійно.
Вбирайся в такому порядку: мантія, амулет, роги.
Мантія, амулет, роги.
Ти дуже мені допоміг.
- Я все пробачив. - Дякую.
Вибач, що питаю, але ти не міг би мені віддячити?
Ходімо в мій кабінет у Зачарованому дубі.
Оце справді таємна схованка.
Ніхто її не знайде.
Доброго ранку, Крейґу.
Привіт, Ліндо.
І тоді він став візником і зник у темряві ночі.
Казковий транспорт дуже небезпечний.
Гляну, що зможу знайти.
У мене десь була одна книжка.
Який кльовий кабінет.
Усе просякнуто магією.
АБЕТКА ПРОКЛЯТИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ
Що ж. Подивимося.
«Одержимий віслючий візочок». Ні.
«Зачарований роликовий ковзан».
«Каное з привидами». Ні.
Ось. Недоторканна карета.
Можна, я почитаю чаклунським голосом?
«Якось один барон
купив своїй дружині зелений смарагд завбільшки з мавпячий кулак.
- У ніч до того...» - Крейґ, я тебе перерву.
- Так? Дякую. - Голос чудовий.
Але мене він трохи відволікає.
Я не засвоюю інформацію.
Вибач. Почитаю нормальним голосом.
Бо від того в мене дуже горло болить.
- Ясно. Продовжуй. - Добре.
«Якось один барон купив дружині зелений смарагд
завбільшки з мавпячий кулак.
У ніч перед тим, як він мав його подарувати,
її вбив розбійник, який шукав цей камінь».
«Розлючений барон найняв чаклуна, щоб той прокляв смарагд,
ув'язнив розбійника-вбивцю...»
«й покарав його навіки-віків».
Чудова передісторія, та чи є щось про те, як звільнити візницю?
Тут написано, що барон також створив особливі рукавиці,
в яких можна торкнутися смарагда й не опинитися в пастці.
Нам потрібні ті рукавиці.
- Вони – ключ до визволення Онесті. - Так.
Або ми продамо смарагд і житимемо тихим життям у Шропширі.
Лише ти і я.
Крейґу, де ті рукавиці?
Рукавиці лежать у сімейному склепі,
де їх охороняє привид самого барона.
Не грайся з нею. У ній особливі батарейки,
які важко дістати.
У змаганні чотири етапи.
Переможець стане повноправним членом Пекельних псів.
Я переможу.
Через мій гниючий труп.
Так навіть краще.
Перший етап. Цільтеся так, наче від цього залежить ваше життя.
Бо так і є.
Другий етап.
Зарядіть пістоль і стрельніть...
до того, як вистрілю я.
Етап три. Хапайте здобич і тікайте.
Хто останній – помре.
Бувай, Кевіне.
І от їх лишилося дві.
Мабуть, це він.
Діку, пам'ятаєш, я уникаю проклять.
А це місце, схоже, дуже прокляте.
Та ну. Не дуже.
Дуже прокляте.
Згоден. Це вже трохи схоже на прокляття.
Діку, стає все проклятіше й проклятіше.
Мені це не подобається.
У мене мороз по спині.
Допоможи зсунути плиту.
Мабуть, це баронові речі.
Любить крикет.
Для довгих подорожей.
А рукавиць нема.
Хто насмілився потривожити мій вічний сон?
Діку, рукавиці.
Ви той барон. Це ви побудували Недоторканну карету.
Щоб полонити негідника-розбійника, який убив мою кохану.
Я зневажаю розбійників. Хай вони будуть навіки прокляті.
Хай будуть безіменні їхні могили, а їхні геніталії висохнуть і відпадуть.
- А ви чим займаєтеся? - Ми розбійники.
Що?
Він сказав: «Ми відбійники».
- Ньюкаслський акцент. - Ні.
Готуйтеся до смерті.
Зачекайте. Ухоплюся зручніше – тоді помщуся.
Що ти робиш, Джеральде?
Знову хочеш за мене помститися?
Авжеж. Я не спочину, поки кляті розбійники...
Боже мій! Минуло 150 років. Заспокойся вже.
- Ти одержимий. - Я не одержимий. Я пристрасний.
Ти лише й робиш, що говориш про розбійників і той дурний рубін.
Ти ж знаєш, що це смарагд.
Завбільшки з мавпячий кулак, бо ти любиш мавп.
Один раз таке сказала.
Я намагаюся зробити для тебе щось хороше.
Дай мені вбити цих типів.
Заради бога...
Послухайте, я бачу, що тут насправді діється.
Баронесо, він одержимий помстою, бо любить вас.
Так він проявляє любов.
Бароне, баронесі не потрібні широкі й дорогі жести.
Вона хоче, щоб ви жили теперішнім і відпустили минуле.
Кажеш, мені треба зняти рукавиці?
Коли він каже, ти його чуєш.
Може, дасте рукавиці мені? Тоді нарешті відпустите минуле.
У них таки важко щось брати в руки.
А ще я хочу бути страшним.
А в рукавицях це неможливо.
- Може, дам тобі лише одну? - Вони ж пов'язані.
Тож навряд чи це можливо, якщо тільки не хочете піти з нами.
Давай.
О боже.
Нелл.
Чому ти так довго?
Я вже дві години тут воркую.
Чого ти тут, Діку? І яку пташку вдаєш?
Це просто звуки лісу.
Нелл, я схибив. Та знаю, як урятувати Онесті
й здобути той здоровенний смарагд.
Але ти повинна вернутися в банду.
Я вже в банді, Діку.
У справжній банді, на чолі з божевільним психопатом-убивцею,
як я завжди й хотіла.
- Але ти якась нещаслива. - То в мене таке обличчя.
Бувай, Діку.
Нелл, ледь не забув.
Я закінчив твою балаклаву.
Обрав дірки для очей.
Бо щілина – це якось смішно.
Ясно. Дякую.
Нелл.
Бережи себе, добре?
Добре.
- Бувай. - Бувай.
Бувай.
Бу... Я цього не робитиму.
Наступне випробування. Підповзайте, черви.
Іду, Леслі! Тобто, бос!
Останнє випробування – інформація.
Половина діла – знати, кого грабувати.
Сюди я записую хороші потенційні цілі.
А ще – романтичні оповідання, які я пишу.
Додасте щось від себе – і ви в банді.
Послухаємо.
Він був старим недоступним лордом,
а вона – сільською молочницею.
Та коли він на неї дивився, о боже,
вона горіла дужче за ковальське горно.
Мені подобається.
Гарячий вступ.
- Це увійде в книгу. - Так!
Нелл.
Зараз.
Він – дужий гробокоп,
а вона...
повногруда охорониця.
У них не збігаються розклади, і їм не судилося поцілуватися.
Це жахливо.
Це зовсім не романтично.
- У тебе є хороша ціль для грабунку? - Зараз подумаю. Цілі.
Так. Власне... Зачекай.
Що як я здобуду для тебе смарагд завбільшки з мавпячий кулак?
- І як усе пройшло? - Не дуже. Вона не повернеться.
Хлопаки-Друзяки!
Онесті, не бійся. Ми тебе врятуємо.
- У тебе, до речі, чудовий вигляд. - Невже?
Я сам його заберу.
Я зроблю те, чого не змогли зробити три покоління Дювалів.
Що?
Мій прадід убив баронесу, коли шукав цей... смарагд.
Геть з дороги.
Іди до мене, красунчику.
Що? Що діється?
Але ж я був у рукавицях.
Це не справжні рукавиці. Ці сплів я.
А оці, гарні, – справжні.
Лише імбецил прийме сплетені мною рукавички
за справжні.
Терпіне, кинь смарагд.
Не поспішай. Так.
Найкрутіший вчинок у житті.
- То ти прочитала повідомлення? - Яке?
Ви таємно обмінювалися повідомленнями?
Я вшив його в балаклаву.
Казав тобі: плетіння знадобиться.
Але ту балаклаву я не надіну.
Іди дописуй свій роман.
- Онесті. - Що?
- Як справи, друже? - Мені потрібен алкоголь.
І бальзам для губ.
ДІК ДОЛАЄ ПРОКЛЯТТЯ КАРЕТИ
Молодець, Діку. Це неймовірно.
Я потроїла продаж книжечок. У мене шестеро читачів.
Як ти змогла так скоро її видати?
Я стежила за тобою з кущів.
- Це трохи моторошно. - Дивіться.
Оновлюють рейтинг розбійників.
Дев'ятнадцяті!
- Молодець, Діку! - У топ-20!
Мені подобається.
І це – лише початок, Діку.
- До речі, заплатіть за них. - Що?
Ось твій светр, Рубако.
Дякую, Діку. Який м'якенький.
Іще хтось щось хоче?
Светр з високим коміром для повішень? Мотузка не натиратиме.
- Мені, будь ласка. - І мені такий!
Що ж, Діку, можливо, ти все-таки розбійник.
- Що ти сказала? - Нічого.
Сер, я їх знайшла.
- Ессекську банду? - Ні, сер.
Булавки іншого кольору для карти.
Господи боже.
- Слейк, готуйте коня. - Слухаюся.
Якщо треба щось зробити, роби сам.
Я не зупинюся, поки Дік і члени його банди не будуть у мене в руках.
Це не смішно, Крістофере.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко