Našao sam vodiča koji može vas odvede bezbedno do vašeg odredišta.
On je meštanin,
a kažu da ljudi odande imaju vekovno iskustvo
sa vremenom, rekama, i glečerima.
Da li će tražiti da mu se plati? - Da li će šta?
Da li će tražiti da mu se plati? - Da, da.
Ali biće vam potrebno za njegovo znanje.
I on je dobar radnik, može da vam pomogne u izgradnji crkve.
Kako želite.
Luka... moram da vas podsetim...
ili...
Island se mnogo razlikuje od Danske.
Ljudi...
vreme, zima, sve je sasvim drugačije.
Ono što hoću da kažem... od najveće važnosti je da
crkva bude sagrađena i gotova pre nego što dođe zima.
To je razumljivo, da?
Crkva će biti spremna pre prvog snega.
Mnogi se sele sa istočne obale
zbog vulkana koji je izbio.
Da li će to uticati na moje putovanje?
Ne. Pa, verovatno nećete proći blizu vulkana, ali biće teže
prelaziti preko reka, koje mogu da nadođu više nego obično.
Kažu da vulkan ispušta smrad, miris tako gadan, kao da
se zemlja usrala u svoje pantalone.
Miris može biti tako omamljujući da ljudi gube razum.
To je lako uraditi tamo gore.
Sada je leto, pa je vidno i danju i noću.
To može biti iscrpljujuće za ljude koji nikada ranije tamo nisu bili.
Oni bukvalno mogu da zaborave da spavaju.
Moj prevodilac me je upozorio.
Kad vas pogledam u lice
podsećate me na mene samog pre trideset godina.
Malo zdravija verzija...
Luka...
morate se prilagoditi okolnostima zemlje i njenih ljudi.
Inače, će vaš zadatak propasti.
Svestan sam da će povremeno vaš zadatak izgledati... monumentalno.
I istina je, jeste, i niko ne tvrdi da će to biti lako.
Zbog toga ste izabrani.
Ali zaboravite sve to i mislite na apostole,
poslate da propovedaju svetu.
Celom svet i svima u njemu.
Ovo jadno, jadno, patetično jato usamljenih ljudi.
Ali oni su to uradili. Što znači da nijedan zadatak nije nemoguć.
I prema tome, vaš zadatak nije nemoguć.
BOŽJA ZEMLJA (na danskom)
Na Islandu je pronađena drvena kutija,
sa sedam mokrih ploča fotografija koje je snimio danski sveštenik.
Ove slike su prve fotografije jugoistočne obale.
Ovaj film je inspirisan tim fotografijama.
Važno je da oni gledaju pravo u oči.
Kaže da je važno da gledate pravo u oči.
Zapamtite, morate stajati mirno...
Ne bi trebalo da se pomerate.
Potpuno mirno. - Nepokretni!
Kao da ste mrtvi.
Baš, kao da ste mrtvi.
Pst...
Jedan dva tri,
četiri pet šest.
BOŽJA ZEMLJA (na islandskom)
Zapamtite pisma i knjige.
Kako se kaže knjiga?
Bok, jednina... bækur, množina.
Bæk... bækur.
Kao domorodac. - Zapuši usta!
I kako se to kaže? - Šta?
Zapuši usta.
Postoji mnogo načina da se kaže začepi usta na islandskom,
kao što postoji mnogo načina da opiše loše vreme.
Rigning.
Suddi.
Úrkoma.
Úði.
Vatnsveður.
Ne mogu... Ne mogu da ih se setim svih.
Urhellisrigning.
Pusti to.
Demba, skur...
To je... dosta je. - Slepja...
Urhelli. - Stani.
Votviðri, vaeta, hrakviðri.
I sve te reči znače kišu? - Da.
Odluči se.
Rigning...
Rigning... (kiša)
Bátur... (čamac)
Prestur. (sveštenik)
Maður. (čovek)
Maður og prestur. (čovek i sveštenik)
Ko će da čita sve ove knjige?
Sveštenik.
Prokleta glupost...
Koliko je težak?
Sredićemo to.
To će nas usporiti. Možemo da rasporedimo težinu.
Preseci ga na pola.
Šta da presečem? - Preseci krst na pola!
Nemamo testeru.
Hajde da jašemo i da jašemo snažno, u šumu...
dug je put...
Da li si ti Ragnar?
Ždrebad su lenja, Izgubio sam moj nož,
izgubio sam cipelu...
Da li govoriš danski?
Jašite, jašite u vrsti! Konj se zove Planke!
Ždrebe se zove Abildgra a Ole će ga jahati.
Gde on jaše? Na carski dvor
da se udvara svojoj nevesti, Zove se Tanja.
Ja sam Luka.
Sveštenik.
Danski đavo.
Imaš li konja?
Da, mnogo. Mnogo konja.
Imaš konja za mene?
Ovo je tvoj konj,
fin konj.
Penji se!
Sada? - Da.
Idemo odmah?
Penji se!
Otvorite kapiju.
Kako se on zove?
Torsk, Þorskur.
Bakalar?
Kao riba?
Vuci ravnomerno uzde!
Šta?
Polako.
Ne budi tako grub s njim.
Šta?
Polako. - Ne, ne, ne, ne.
Siđi.
Siđi!
Pogledaj ovo. Polako, polako!
Pogledaj!
Ovako, polako i lako. Pogledaj!
Vidiš li kako ja to radim?
Popni se, ovako. Friðrik!
Nemoj da upropastiš savršeno dobrog konja.
Pas!
Onda izvlačimo ulov sutra ujutru.
Ragnar, ne razumem što govoriš.
Laku noć, svešteniče.
Da li želite da se igraš? Želiš da se igraš? Da.
Želiš da se igrate?
A kakav je pašnjak pre peska?
Ima dosta za pašu.
Onda ću uzeti tri i jednu ovcu, to bi trebalo da bude dosta.
Nećeš da uzmeš konje.
Konji... Zašto bih želeo konje?
Nećeš da ih uzmeš.
Neću tvoje konje, imamo dosta konja.
Dobro, jer ih nećeš dobiti.
Dobro. Da li je tvoj otac izgubio razum?
Da.
Plati čoveku.
Ti bi trebalo da platiš.
Za šta?
Travu za konje.
Pašnjaka neće biti kad idemo preko peska.
Izgledaš jadno.
Izgleda da se reka danas ne može pregaziti...
Struja je najgora od svega,
Sa velikim santama leda koje plutaju okolo,
nijedan konj neće proći preko nje...
Još malo.
Na obe strane je, ali nema veze.
Sada ga dižemo.
Podignite životinju!
Gde ideš?
Gde mi to idemo?
Idemo da nađemo sliku.
Da nađemo sliku.
Nisam siguran da li mi je dozvoljeno da ispričam ovu priču,
ali svejedno priča ide.
Ne sećam se tačno pre koliko godina se ovo dogodilo,
ali čovek iz priče
još je živ... i nije toliko star.
Putovao je kroz ove krajeva više od jednog dana
pre no što je konačno našao mesto za odmor.
Ali tokom noći se probudio jer je njegov konj bio nemiran.
Bila je vedra noć, kao sada, a konj nije mogao da miruje,
Čovek je pokušao da smiri konja, to je bio pametan konj,
nikada ranije se nije ponašao ovako pa se čovek uznemirio.
Kada se konj konačno smirio,
čovek je čuo da se nešto kreće u travi pored obale reke
i bio je veoma uzbuđen kada je pogledao u vodu punu jegulja.
Jegulje su puzale jedna preko druge u ljigavom blatu...
Da li jegulje imaju li zube?
Zapuši usta!
I čovek je odmah shvatio da je bio svedok
parenja jegulja koje nijedan živi čovek nikada ranije video.
Ali ono što je čovek smatrao najstrašnijim
bilo je da su jegulje ispuštale neobične zvuke.
Zvuke koji su čudno podesećala na zvuke zadovoljstva žena.
To je bio hrabar čovek, ničega se nije plašio,
pa se vratio da se odmori blizu vode
i brzo zaspao, iscrpljen posle dugog putovanja.
Ali kada se probudio, nije se osećao dobro.
Bio je obliven znojem
i iscrpljen.
Mogao je da oseti da nešto nije u redu
pa je zgrabio najveći kamen koji je mogao da pronađe
i stuštio se prema vodi i žestoko ga bacio u njega.
A kada se voda slegla, nije se videla ni jedna jegulja.
Odjahao je u takvoj žurbi
da je zaboravio bisage sa svom hranom.
Kada je putovao neko vreme,
počeo je da se seća šta je sanjao te noći.
Bilo mu je teško da opiše svoj san,
ali je ovo mi je rekao.
Sanjao je da se približava se svojoj farmi;
ona je bila osvetljena uljanim lampama,
gusti dim se nadvio iznad seoske kuće.
Sišao je sa konja i ušao u kuću u debeli zid od pare
i video da je kuća puna golih muškarci sa susednih farmi.
Poznavao je njihova lica ali nije mogao da govori.
Onda je počeo da gubi snagu u svojim nogama
i pao je na pod.
Niko nije došao da pomogne, nisu ga ni pogledali.
Onda je počeo da čuje čudno poznat zvuk
i kada je pogledao dalje u kuću je video svoju ženu
kako leži ispod drugog čoveka.
Gledao je kako se muškarci smenjuju na njegovoj ženi,
dok je ona stenjala kao jegulje u blatu.
Nije mogao da pomeri ni jedan mišić, nije mogao da ispusti ni jednu reč.
U ovom trenutku priče čovek je bio plačljiv,
rekavši da mora da bude svedok ovom užasu
ša to što se činilo čitava večnost.
Posle ove strašnog košmara
nije mogao da se suoči sa nijednim muškarcem u kraju.
Čak je imao problem da bude intiman sa svojom ženom.
Ali svake godine nakon ovog događaja,
pretražio bi svaku močvaru i baru u kraju
i raskidao i iseckao na komade svaku prljavu jegulju koju je mogao da nađe.
Možemo da pređemo reku?
Dublja je nego što sam mislio.
Šta to znači?
Duboka. Danas je veoma duboka.
Ali možemo li da pređemo reku?
Ne znam.
Ne znaš?
Šta ćemo onda?
Ako ne možemo da pređemo reku ovde, ne možemo nigde da je pređemo.
Ni na jednom drugom mestu ne može da se pređe.
Ako ne možemo da pređemo reku ovde, ne možemo da je pređemo uopšte.
Onda ćemo preći ovde. Uradićemo to odmah.
Ili ćemo se vratiti na jedan dan da nađemo pašnjake
i vratiti se za dva dana da pređemo reku.
Vraćamo se da nađemo pašnjake i vratićamo se za dva dana.
Dva dana?
Ne, prelazimo sada.
Spremite se. Danas prelazimo reku.
To je samo voda.
Ako padne, onda samo pokušaj da se držiš za njega.
Uvek se nađe način da se pređe.
Šta? Čekaje! Ne! Upomoć!
Ragnar! Ragnar! Ne!
Ragnar!
Ne znam šta mu je bog namenio,
ali mora da je bio potreban na drugom mestu.
Ponekad, jedan život mora da se okonča da bi se rodio drugi.
Počivaj u miru, prijatelju moj.
Gde si bio?
Odlazi.
Nastavi da se krećeš.
Hajde. Budi odlučan.
Polako sada. Polako, polako.
Dođi ovamo! Nije tako teško.
Opusti malo uzde.
Samo siđi.
Možemo da prođemo ovamo.
Svešteniče. Dođi ovamo.
Ne mogu više ovo, Ragnare.
Šta to govoriš?
Hajde. Šta se dešava, svešteniče?
Dovuci svoje dupe ovamo i povedi konja na ovu stranu.
Snæsa, dođi i pomozi mu.
Odakle dolaziš, vodopade?
Kojim putem putuješ kući?
Da li ćeš doći kod nas?
Ili ćeš putovati sa njima?
Dva, tri, četiri,
pet, šest, sedam,
osam devet.
Tvoj pas se mrdao manje od tebe.
Dođavola!
Sotona!
Prilično je zahladnelo.
On ne izgleda dobro.
Šta ti se dogodilo sa rukama?
Barður, Þorður, Boðvar, Luðvik,
Heðinn, Beinir, Ari, Kari.
Torfur, Borgar, Konrak, Hinrik,
Kjartan, Marteinn, Svartur, Ketill.
Bjarni, Arni, Ljotur, Petur...
Tulkur. (prevodilac)
Barður, Þorður, Boðvar, Luðvik,
Heðinn, Beinir, Ari, Kari.
Steindor, Einar, Haukur, Krakur, Hanes...
Oče nebeski, gospode moj i bože moj, koji si me stvorio kada sam bio ništa.
Stvari ne idu po planu. Ne mogu više da putujem.
Ne mogu dalje da jašem. Moje telo je...
Ne mogu da spavam ovde večeras.
Ne mogu da pričam ni sa kim. Nemam glas.
Ne mogu više da budem ovde, sa ovim ljudima.
Treba mi pomoć.
Pomozi mi, posavetuj me i ostani veran za sve što si obećao.
Želim da idem kući... Ti ne moraš da budeš ovde.
Vrati se. Idi kući... Ili ostani ovde i umri...
Ja sam Bog.
Toliko božanskog se gomila u meni da ne mogu da umrem.
Drago mi je da te opet vidim, stari konju.
Koja je tvoja tajna?
Zašto ne pričaš?
Da li si poslat odozgo? Od Abakuka?
Da li si ti leteći konj,
silaziš sa nebesa da nas proždereš?
Tužni stari Þorskur je beskoristan i nevoljen,
slab i istrošen od lošeg ponašanja prema njemu.
On se raspada i truli i troši i slama i gotovo.
Sve je gotovo.
On je umoran i izubijan.
Ragnar! Sveštenik je pao!
Gde ideš?
Pusti me da te pogledam.
Friðrik, donesi mi vode!
Jedan, dva i povuci!
Ana je šetala prema brdima, životinje se igraju u šumi.
Putevi ispred nas su široki i strmi,
Poštovana gospođa, fina poštovana gospođa.
Upoznala je čoveka u planini, životinje se igraju u šumi.
Izgledao je baš kao užasan trol, poštovana gospođo,
Fina poštovana gospođo.
Pa joj je odsekao glavu i njena stopala, životinje se igraju u šumi.
I sahranio je ispod korena drveta,
Poštovana gospođa, fina poštovana gospođa.
Odjahao je do Karlove farme, životinje se igraju u šumi.
Na vratima je stajala draga Ida, poštovana gospođa, fina poštovana gospođa.
Mala Ida, dođi i igraj se, životinje se igraju u šumi.
Daću ti svileni šal,
Poštovana gospođa, fina poštovana gospođa.
Izvadite ga i pokažite, molim vas, životinje se igraju u šumi.
Ali onda je videla šavove njene sestre,
Poštovana gospođa, fina poštovana gospođa.
Karl, dragi oče, ustani na noge, životinje se igraju u šumi.
Ubica vaše ćerke je na vratima kuće...
Šta pevaš, devojko?
Ne tiče te se.
Šta imaš tamo?
Ne tiče te se.
Ida.
Želiš da vidiš gospodov dom?
Da.
Možeš da ga vidiš.
Ne, hvala.
Ne govoriš islandski?
Da malo. Ali više volim da govorim danski.
Ne zadugo, Ida.
Ti si Islanđanka?
Pa, pola mene je Islanđanka a druga polovina...
Vidi, ako ovako pomerim ruku, polako s desna na levo...
Baš oko sredine počinjem da govorim danski...
iako je zapravo s leva desno, a ne desno nalevo.
Govorim i danski.
Da, ali ne baš dobro, zar ne?
Prokletstvo! Žao mi je!
Da pozovem mog oca?
Idem po mog oca, izvini.
Oče!
On je budan!
Biće ti drago da čuješ
da izgradnja crkve dobro napreduje.
Ako sve bude po planu, imaćemo crkvu pre zime.
Ragnar je bio od najveće pomoći tokom celog procesa.
Srećni smo što ga imamo... i ti si.
S obzirom da je on taj koji te je doneo ovamo, više mrtvog nego živog.
Prokletstvo! Žao mi je... - Ne brini, u redu je.
Nema kazne za prolivenu čašu vina.
Evo šta se dešava kad pozoveš Islanđanina.
Oni piju tvoje vino a ostalo prospu!
Uradiću to.
Luka, bio si veoma ćutljiv.
Hoćeš nešto da kažeš?
Molitvu, možda?
Mi bi bili veoma zahvalni.
Zahvaljujem ti za tvoju moćnu dobrotu, iz mog zahvalnog srca, dragi gospode.
I hvala ti što si me bezbedno doveo ovamo
Karlu i njegovim dvema ćerkama...
Ida.
Ana.
Idi i Ani.
Zahvaljujemo ti se za hranu pred nama,
za prijatelje koji nas okružuju,
za ljubav među nama i za tvoje prisustvo među nama.
Amin.
Hvala ti.
Rado ćemo ti pomoći,
i uvek si dobrodošao u posetu ili na večeru sa nama.
Ali moraš da napustiš kuću sutra.
Ne mogu da imam drugog čoveka u kući dok
podižem moje dve ćerke.
Razumeš, naravno.
Naravno... - Da li mogu da ti postavim pitanje?
Čemu tako dugo putovanje? Kad si mogao samo da doploviš ovamo.
Hteo sam da putujem, da vidim zemlju i upoznam je,
fotografišem nju i njene ljude.
Koje ljude? Da li ih je bilo mnogo na tvom putu?
Ne znam.
Koga si upoznao?
Ne sećam se.
Naravno. Setićeš se.
Pa šta ti misliš o ovom nemilosrdnom ostrvu?
Izvini.
Ne, bez brige.
Ovde je tako belo,
Sveće šibaju svoj čvor
tako veoma oštro i tvrdo,
dole je belo, gore je belo,
u šumi stoji drvo od prašine,
baš kao u mom voćnjaku.
Tako je tiho ovde,
uz pažljivo kucanje na prozor
samo velika senica šalje pozdrave.
Ni jedna ptica ne peva,
zeba se samo ljulja na svojoj grani,
gleda oko sebe i leprša.
Pusti mene.
Hvala.
Da li poznaješ boga?
Da.
Volela bih da ga upoznam.
Da li veruješ u njega?
Da, ali ga nisam srela način na koji ti jesi.
Da li veruješ u magiju?
Da.
Onda si stvarni srela boga,
ali ga nisi videla jer je on pomalo kao magija.
Da li razumeš? - Ne.
Teško je.
Žao mi je.
Ne, to je samo mnogo opreme za nošenje.
To je kamera.
Da, znam to.
Evo.
Veoma je lepo ovde, hvala.
Šta kažeš na ovo?
Ne, molim te, sedi.
Šta je ovo?
Ovo je najprirodnije.
Zašto prosto ne sediš normalno?
Da, to je tačno šta sam imao na umu.
Mislim da će otac biti veoma srećan zbog ove slike.
Ida, da li bi se okrenula, milim te?
Hoćeš li da se oženiš mojom sestrom?
To je čudno pitanje.
Nema ništa čudno u tome.
Ako to misliš, to se nikada neće dogoditi.
Misliš da se ona ne bi udala za mene?
Nerazdvojne smo.
Dakle, ako se oženiš mojom sestrom, ženiš se i sa mnom.
Dakle, s tobom je sve ili ništa? Ili dva za jedan kao džak uglja?
Kako mogu da postanem božji čovek?
Šta to govoriš, Ragnar?
Kako mogu... da postanem božiji čovek?
Ne razumem.
Ne razumeš?
Ne razumeš čoveka božjeg? Božiji čovek.
Božiji čovek?
Kao božji čovek? Da li to kažeš?
Ida!
Dođi i pomozi mi.
Danac me ne razume, moraćeš da prevedeš.
Šta pišeš?
Pismo.
Kome? - Prijatelju...
Pitaj ga kako mogu da postanem božji čovek.
Prestani, pitaj ga samo!
On pita kako može da postane čovek božji.
Kako?
Da.
Da...
Zašto odjednom želiš da budeš božji čovek?
Ja... - Počni tako što ćeš sebe dati.
Moraš dati sebe.
Bogu?
- Da.
Nema ništa više od toga?
Da li je to to?
I slediti njegove reči.
Sledi njegove reči.
Moli se njemu.
Moli se.
Slušaj.
Kako da slušam?
Kako da ga čujem?
Kako... on može ga čuje?
Ne radi se samo o slušanju. To je više osećaj.
Moraš da zaboraviš sebe i pokoriš se bogu služeći mu.
Ne radi se samo o slušanju... To je...
Moram da to čujem ponovo.
On mora da zaboravi sebe i pokori se bogu služeći mu.
Moraš da zaboraviš sebe i služiš bogu...
ili tako nešto.
Reci mu, kad sam bio dete, moja majka mi je rekla
da je kralj Danske običan čovek.
Rekla mi je da ću odrasti i da ću jednog dana postati čovek.
Zato sam uvek mislio da ću biti kralj Danske.
Tako da, u njihovom najdubljem srcu, oni veruju u tebe, svog Boga
i obožavaju te i služe ti njihovog stvoritelja i spasitelja,
koji ih čini svetima
da bi se odrekli Đavola i svih njegovih dela,
ovog zlog sveta pompe i sujete
i svih grešnih telesnih želja,
i sačuvaju tvoju svetu volju i zapovesti,
i da se ne izgube u svom životu.
Ispuni njihova srca ljubavlju imena tvoga, neka istina...
Tamo, tamo.
Velika si.
Ne, ne.
Petao ne izgleda srećan.
Dobro.
Znaš li gde je očeva kravata?
Zar nije na stolu?
Mislim da si možda ubila petlovu omiljenu kokošku.
Zar misliš da on neće naći novu?
Ne znam.
Čekaju te.
Da to je dobro. Možeš li da mi pomogneš?
Pa... kako izgleda tvoj matori?
Daj da ti vidim zube.
Drago dete... ti si životinja.
Sada, gubi se odavde.
Zar nećeš da je poljubiti?
Zašto se nisi mogao da venčaš ova jadna stvorenja?
Ne u napola završenoj crkvi.
Čudan si.
Zašto si tako ozbiljan?
Ozbiljan? - Da.
Izgledaš veoma ozbiljan.
Samo pokušavam da se fokusiram na ples...
Mogu li da dobijem ovaj ples?
Hvala, oče.
Smrdi ti iz usta.
Ti si na redu.
Moj red za šta?
Ne, ne, neću. - Da, naravno.
Da, zaista. - Ne.
Moj otac želi da pokuša!
Ti to možeš!
Hvala.
Hvala, kćeri.
To je bilo dobro!
Ja biram sveštenika.
Hajde svešteniče!
Hvala, ali ne hvala. - Da, da.
Hajde.
Hajde!
Mislim da otac želi da pleše sa tobom.
Skidaj kaput.
Samo mi ga daj.
U redu, dođi ovamo. Sada ova ruka.
I ovde. Dobro?
A onda plešemo okolo.
Samo pokušaj da...
I stopalo... da.
Ovako. Dobro je.
To izgleda glupo. - Izgledaju kao naš petao.
Bravo svešteniče! Vrlo dobro!
Da li sam završio?
Ne, nastavi.
Ragnar! Ti ga preuzmi!
Pa...
Hej!
Ti zgrabi ovde! Ne idi mi za leđa!
Dobro jutro, Luka.
Dobro jutro, Ana. - Gde ti je konj?
Mislim da sam ga izgubio.
Da li je tor bio otvoren?
Ne.
Ne? To je čudno. Da ga potražimo?
Ne, mislim da će se vratiti.
Sigurna sam da hoće.
Možeš da pozajmiš konja moje sestre.
Misliš da će ona pristati?
Nije me briga.
Dođi.
Oni su uzeli mog konja.
Šta?
Tvoja ćerka i sveštenik... oni su uzeli mog konja.
Nisu ga pozajmili?
Pozajmljivanje je samo ako pitaš.
Misliš li da će se Ana udati za sveštenika?
Niko ne bi trebalo da se uda za sveštenika.
Ne sviđa ti se?
Nemam ništa protiv Luke, ali nisu nam potrebnni ljudi kakav je on.
Kakvi su nam muškarci potrebni?
Ne treba nam više muškaraca.
Sada, potraži u mom kaputu, tamo su pisma.
Hajde! Brzo!
Čekaj!
Od mog tate.
Hvala.
Doviđenja. - Doviđenja.
Tvoj konj kasa.
Šta?
Tvoj konj kasa...
Bolje je ako možeš da usporiš kas.
Lagani kas... ne znam...
Gledaj me.
Probaj da povučeš malo, samo malo, a zatim polako otpustiš.
Pogledaj me.
Polako... i nazad.
Ana, nisam odrastao na konju.
Ali si jahao preko celog Islanda da stigneš dovde.
Hoću mog konja!
Þorskur!
Þorskur! Gde si!?!
Moram da te nagradim.
Čime? Nemam hrane.
Ne, ne hranom... ti nagrađuješ vraćajući.
Izbavljenje.
Probaj da ga udariš i onda izgovori ovaj zvuk...
Dođi!
Hajde, Luka! Udari ga!
Da li si sa mnom?
Ana! Brzo.
Mogu li da uđem? - Dođi!
Izgledam veoma ozbiljno.
I starija nego što sam mislila da izgledam.
Izgledaš mlada... i lepa.
Želim da izgledam stara i pametana... mudra.
Ne želim da izgledam kao neznalica.
Ali ne želim da ostarim ovde.
Šta želiš da radiš?
Želim da idem kući.
Onda uradi to.
I hoću. Jednog dana.
Jednog dana ću otputovati iz svog doma na Islandu u moju kuću u Danskoj.
Dakle, imaš dva doma?
Da.
Rođena si u Danskoj? - Da.
Odselila sam se kada sam imala šest godina.
Možeš li da je se setiš?
Ja... mogu da se setim određenih stvari.
Sećam se drveća.
Nemamo ih ovde.
Na Islandu ništa ne raste, zar ne?
Drvo će pojesti životinja, konj na primer,
ili će ga zima rastrgnuti.
Ali ovde je užasno lepo.
Da, užasno je.
I lepo.
Pozdrav, svešteniče.
Ragnar.
Izvini... ali sada kada je crkva je skoro otporna na vetar,
Počeću da pripremam svoj put kući.
Moram da idem pre nego što nas jesen zaista pogodi.
Mislio sam...
Da li bih mogao da dobijem svoju sliku pre nego što odem.
Ne razumem te.
Želim da imam svoju fotografiju.
I dalje ne razumem Šta pričaš.
Šta to ne razumeš? Treba mi samo jedna...
Nemam više srebra.
Nemoj to još da spakuješ... - Ne diraj stvari!
Žao mi je.
Bez srebra ne mogu da napravim fotografiju. Da li razumeš?
Vidi, nema više ništa. Nema srebra, gotovo je.
Sad me ostavi na miru.
Treba mi samo jedna fotografija, samo jedna.
Hej! Ne diraj to! Ne diraj to!
Ne mogu i ne želim da slikam
tvoje ružno, odvratno lica, ti svinjo bez mozga!
Znaš li šta je danska nedelja?
Moja majka je uvek govorila danski nedeljom.
Ovde je to tradicija.
Nisam baš bio zainteresovan za učenje,
ali kada to čuješ svake nedelje,
polako počinješ da ga hvataš. Sviđalo ti se to ili ne.
Mislim da je to ružan jezik,
loš mi je u grlu.
Umoriš se od izgovora.
Ne brini.
Neću postati nasilan.
Ja nisam životinja.
Da li si ti životinja?
Da li si našao svog konja?
Jednom sam pišao u tuđu vodu.
Moli za mene.
Jednom sam se podsmevao nekome ko je bio povređen.
Moli za mene.
Bio sam sebičan i kukavica.
Moli za mene.
Imam prljave misli skoro sve vreme.
Moli za mene.
Pustio sam da neko umre kada sam mogao da mu spasem život.
Moli za mene.
Ja sam pun govana.
Moli za mene.
Bojim se boga.
Moli za mene.
Ubio sam tvog konja.
Moli za mene.
Ti, kučkin sine!
To nije bilo tako smešno.
Sada treba da spavaš.
Lepo mirišeš.
Treba li da ti pevam?
Šta se desilo?
Izgubio sam tvog konja.
To je u redu. Vratiće se. Uvek se vraća.
Izgubio sam tvog konja, i izgubio sam konja, to je...
Nije bitno.
Ne mogu više ovo da nosim... Umoran sam od sve ove opreme.
Nije bitno.
Poljubi me ponovo ne zatvarajući usta.
Ne želim da se spetljaš sa njim.
Mislim da on nije dobar za tebe.
Mislim da te on neće usrećiti.
I ne mislim da će ostati dugo.
Čuješ li šta govorim?
Da.
I šta ja govorim?
Ne petljaj sa sveštenikom. -Dobro.
Oče naš, koji si na nebesima, da se sveti ime tvoje.
O, bože. Milostivi oče,
zahvaljujemo ti se na velikodušnosti tvoje dalekovidosti i milosti,
i posebno za tvoju svemoguću dobrotu,
kada pošalješ Duha Svetoga,
blaženi utešitelju, uzmi prebivalište u tvojoj crkvi
za svu večnost,
i vodi, sveti i vladaj srcima svojih ljudi.
Ovog jutra, čekamo kraj tvojih nogu
nove znake tvoje milosti,
koji mogu da isprave naše slabosti, podstaknu naše misli
i usade u nas duh molitve i prizivanje za pomoć.
Daruj nam, molimo te da sveti...
Daj nam, preklinjemo te da sveti duh sada počiva.
I usadi u nas duh molitve i i prizivanje za pomoć.
Daj nam...
Da li je to pas?
Ššš!
Odlazi!
Sve je u redu.
Da sviram nešto?
Ne!
Šta radiš ovde?
Hajde. Pođi sada.
Osedlaj mi ga.
Zašto?
Samo radi šta ti se kaže.
Gde je sveštenik?
Tamo, tamo. Dobar dečko.
To je dobro.
Tamo, dobri dečko.
Prati me.
Tamo.
Šta radiš?
Otac mi je rekao da ga spremim.
Gde je on?
Unutra.
Šta radiš?
Gde je Luka?
Oče? Gde je Luka?
To je ono što pokušavam da saznam.
Vrati se u crkvu.
Šta da kažem?
Ne znam.
U redu, stani mirno.
Šta planiraš da radiš?
Da razgovaram sa njim.
Obećavaš li da ćeš samo da razgovaraš sa njim?
Ana, drži tvoju sestru na oku.
Obećaš?
Da.
Da li se kuneš u život moje seste?
Ne mogu to da uradim.
Znaš li zašto sam te tako brzo sustigao?
Zato što ne brineš za svog konja.
Moraš da ga odmaraš.
I takođe on je previše debeo.
Ali to nije tvoja krivica.
Priznajem, moja ćerka je za to kriva.
Siđi sa njenog konja.
Šta hoćeš?
Nemam ambiciju da budem čovek velikog znanja.
Što sam stariji, sve više shvatam da znam šta znam,
i da ono što ja mislim... nije mnogo važno.
Ubeđen sam da smo svi veoma mali i prolazni.
Žao mi je zbog ovoga, Luka. Zaista jeste.
Ali moraš da padneš s tvog konja.
Sve će biti u redu.
Uskoro će cveće i trava rasti i ti ćeš biti u njima...
i to je lepo.
U Danskoj sam rođen, tu je moj dom,
Odatle su moji koreni, i tu se prostire moj svet.
ti danski jeziče, blag kao majčin glas,
Sa tobom moje srce bije O tako slatka smeso.
Ti vetrovita danska obalo,
gde se danska zastava vije
Došla si, o zastavo, od Boga, da prkosiš našim neprijateljima!
Zato te volim
Danska, moja domovino!
BOŽJA ZEMLJA (na danskom)
BOŽJA ZEMLJA (na islandskom)
Mojim roditeljima
Preveo Mita